388 
vecz-begy 684' magas tetején, a Csáktornyáról Stridóra ve¬ 
zető ut mélyedésében typikus löszt is talált. A diluvialis ka¬ 
vics inkább csak a Dráva-völgyben fordul elő, holott a dilu¬ 
vialis homok és agyag az idézett fönnsíkot, valamint a hegy¬ 
ség oldalait födi. 
Peklenicza helységtől délnyugatra körülbelül 700 lé¬ 
pésnyire, a Példa-patak halpartján kátrány-forrás létezik, 
mely már többször tárgya volt mind tudományos, mind gya¬ 
korlati kísérleteknek. Eme kátrány-forrás emberemlékezet óta 
ismeretes; a tudományos világgal is már a múlt században, 
1788. évben közöltetett legelőször. Legutoljára dr. Ró- 
zsay József bővebben foglalkozott viszonyaival és a kátrány 
vegyelemezésével, mely szép, eredeti munkát a „Magyar or¬ 
vosok és természetvizsgálók 1863-ban Pesten tartott IX. 
nagygyűlésének munkálatai “-bán közölte. Matyasovszky ur a 
kátrány-forrást szintén csak fölületesnek tartja, minthogy 
eredetét csak is a már idézett lignit-telepnek tulajdonítja s 
ama tapasztalás, mely szerint erős viharok után a forrás¬ 
ból több kátrány fejlődik, csakis a növekedett hydrosta- 
ticus nyomásnak tulajdonítható, melyet a vihar követ¬ 
keztében, a nagyobb vízmennyiség a lignit-telepre gyako¬ 
rol. A kátrány-forrás körülbelül IQ ölnyi gödörben bugyog 
fel, mely gödör telve van sárgás-barna kátrányszagú vízzel 
és ennek fölszinén úszik a csekély mennyiségű, opalizáló 
kátrány, melyet az odavaló nép kocsitengelyek kenésére 
basznál; jelenleg azonban naponkint legfeljebb két litert 
bírnak lementeni. 
Végre még említésre érdemesnek véljük azon archaeo- 
logiai ásatásokról néhány adatokat közölni, melyek Matya¬ 
sovszky közbenjárása folytán Stridó környékén a santaveczi 
erdőben, özvegy Miksics úrnő birtokán eszközöltettek. A 
nevezett erdőben 5 vagy 6 feltűnő mesterséges kerekded, 
körülbelül 6° átmérővel biró IA/ 2 0 magas halmok találhatók. 
Matyasovszky ur ezen halmokat ősi síroknak (tumuli) tart- 
