126 
t ra n s si 1 v a nicus N e u ni. Egy kis Planorbis töredéke, mely álta- 
lános alakja szerint a Pl. transsilvanicus Neum.-rel mutat rokonságot, 
de ennél kisebb és tompa éle által nem emlékeztet, mint ez, a P. ca- 
rinatus Miill.-re, hanem a P. marginatus Drap. = P. umbilicatus Midi -re. 
108-14 m. Planorbis sp. (corneus L. s p. ?); tekervény- 
töredék, mely valószínűleg a P. corueustól ered. 
Eltekintve az ismételten rétegeinkben mintegy behintve fellépő 
szárazföldi állatok maradványaitól, valamint az előleges közlésemben 
már méltatott kérdéses Cardiumtól, a két táblázatban felsorolt fauna 
többi, azaz uralkodó része tisztán édesvízi jellegű, mint szin¬ 
tén már tavaly kiemeltem. 
Minthogy pedig ezen, vagy ezzel rokon édesvízi fauna képviselői¬ 
nek életmódját a jelenben ismerjük, azaz tudjuk rólok, hogy leg¬ 
kivált álló, vagy, ha hozzá- és lefolyással biró, de egészben 
mégis c s ende s, vagy pedig nyugtalanabb, azaz fo 1 y ó vize k b e n 
tartózkodnak, azért ebből, úgyszintén a környező hegyvonulatokat tekin¬ 
tetbe véve, azt következtethetjük, miszerint azon egész időtarta¬ 
mon át, mialatt az ezen állatmaradványokat tartalmazó rétegek lerakó¬ 
dása végbe ment, a mai nagy magyar alföldet egy terjedelmes 
é d e s v i z i beltenger boritá. E víztömeg egészben jobb á r a 
c s ö ndes volt, a benne lévő áramok inkább csak fölszínesen zavar¬ 
ták meg nyugalmát, és i d ő n k é n t mutatkozó erősebb ára m 1 á s o k 
föl-földúlták, mely alkalmakkor a szárazról eredő állatmarad¬ 
ványok a tóm edencze belseje felé sodortattak 
Jóval nagyobb nehézségekre ütközünk, ha megkíséreljük, a szóban 
forgó rétegeket a lerakódásukra szükségelt i d ő szerint osztályozni, 
vagyis részökre földtani határokat kijelölni. Ezen kérdés 
megfejtése előtt szemünk elé kell tartanunk, miként az egyáltalában 
fajokban nem bővelkedő és — mondjuk ki kereken — kevéssé jellem- 
zetes faunának —- főként megtartási állapota miatt — csak egy része 
határozható meg biztosan vagy legalább megközelítő biztossággal. A 
nagyobbára iszapolási maradványból eredő s azért túlnyomóan kis ala¬ 
koknak — melyek itt általában tekintetbe vehetők — 3 / 5 -e még most 
is él s alig 2 / s részök hiányzik a jelenkoriak közöl. Az előbbieknek 
több mint fele nálunk is található. Ezeknek nagyobb részét a Balaton 
tavának alluvióiból is bírom, némelyek pedig, mint Valvata nati- 
ci na, N e r i t i n a transversalis, Melanopsis a c i c u 1 a r i s 
— a Dunában gyakoriak. 
Tekintsük mindenekelőtt a vízben élő puhányokat. A Valvata 
d e p r e s s a és n a t i c i n a, L i m n e u s t r u n c a 1 u 1 u s és S p h a e- 
r i u m s o 1 i d u m Saudberger szerint az alsó pleistocenben is eléfordul- 
