200 
Erdély konyhaso-vizei. 
Közli: Bernátli József 
(Előadva a magy. földtani társulat 1880. évi május hó 5-én tart. szakülésén.) 
Az 1875. évi szeptember hóban Borszékről Budapestre Koloz-váron 
át utazván, ez utóbbi helyen Mosel Antal m. k. bányatanácsos úrtól 
azon értesítést szereztem, hogy nem régen (1873-ban) az erdélyi kony¬ 
hasó-vizeket hivatalos úton nagy szorgalommal nyomozták s az ered¬ 
mény jegyzékbe lett foglalva. A jegyzéket, mely eddigelé még sehol 
sem tétetett közzé, a tanácsos úr szives engedelmével — kinek szabad¬ 
jon itt köszönetét mondanom —- azonnal lemásoltam, hogy a hazai 
ásványviz-isme érdekében alkalmilag közzétegyem, mit is a jelen ösze- 
állitás által teljesítek. 
A jegyzéket, mely először itt kerül nyilvánossági - , megkülönböz¬ 
tetés végett Mosel-féle jegyzéknek nehezem. Ez különben nem a legelső, 
mely az erdélyi konyhasó-vizeket tárgyalja. Már 1865-ben Ii u n f a 1 vy 
János smég előbb Czekelius Dániel közöltek ilynemű jegyzéket, csak¬ 
hogy ezek a Moselfélétől tetemesen eltérők 
Czekelius jegyzéke 1854-ben jelent meg a „Verhaudlungen 
und Mittheilungen des siebenbürgiscken Vereius für Naturwissenschaften 
in Hermannstadt“ czimü egyl ti közlönyben (V. évf. 39—56. lap.) e czim 
alatt: _Die Verbreitung dér Salzquellen und des Steinsalzes in Sie enbürgen 
Von Dániel Czekelius.“ A jegyzék, melynek tarta mát egy kőnyomatú 
térkép lehetőleg szemléllietővé teszi, mint sóviz-lelhelyet 272 erdéhi 
községet sor* 4 fel és külön rovatokban azt mu atja ki, hogy mely 
községben fordul elő konyhasó, hány forrás fakad és mennyi sókút 
létezik. Czekelius szerint Erdély belső medenezéjében: 192 kony- 
hasó-kút, 593 konyhasó-forrás van és 40 községben találtatik konyhasó. 
II u utal vy János 1865 ben „Amagyar birodalom természeti viszo¬ 
nyainak leírása^ czimü munkájának 111-dik kötetében a forrásokról szólván, 
a 162—164-dik lapon Erdély konyhasó-vizeit is felsorolja és pedig ugyan¬ 
azon rendben s majdnem ugyanazon községeket mint Czekelius, minek 
következtében a Hunfalvy-féle jegyzék, melyben a sóelőfordulások 
figyelmen kívül hagyásával a kutak és források vannak tárgyalva, a 
Czekelius-télétől alig különbözik. Néhány téves közlés, pl. .,Abásfalva“ 
helyett „Abosfalva“, vagy „Keménytelke“ helyett „Kelementelke“ sat. 
sajtó- vagy tolihibának tekintendő. 
A Mose -féle eredeti jegyzék a sóvizzel bíró községek neveit és 
pedig a pénzügyőri biztosságok kerületei szerint csoportosítva tartal¬ 
mazva továbbá külüu-külön minden egyes község mellett közölve van 
