254 
zottau eocan jellemit s az éjszak-európai harmadkon területre tekintve, 
viszonylag a legszorosabb rokonságban van úgy a beauchamp- és 
auversi rétegekével, valamint az ezekkel kétségtelenül egykorú Bar- 
ton-rétegek faunájával Angliában. Ellenben sehogy sem mutatja a ma¬ 
gasabbra terjedő eoeán-alakoknak túlnyomó oligocán-fajokkal való 
keverékét, mely a tengeri alsó oligocáu palaeontologiai főjcl- 
legét képezi éjszak-európai elterjedésében és mely a párisi gipsz 
alsó részében előforduló tengeri márgás behelyezkedések egész fauuu- 
lájábau is érvényre jut. Ezt a jelleget s azonfelül az éjszak-európai 
tengeri alsó oligocánnel közös nagyszámú fajt, a mediterrán terület¬ 
ben is, mint Yiczenczában, úgy nálunk is, a magyar középhegységben, 
oly rétegekben találjuk, melyek már a priabonai rétegek és ezeknek 
elismert egyenértékei fölött települnek. 
Hébert ur a priabonai szintáj koráról való újabb nézeténél 
nem hivatkozik közvetlen palaeontologiai bizonyitékokra, hanem az 
általa még jelenleg is a párisi gipszcsoport szintájába helyezett, ce- 
rithiumokban bővelkedő Diablerets-Faudon-Branchai'-i rétegekre, a 
nyugati Alpesekben, támaszkodik, mely rétegeket mint Garnier 
és Tournouer 1872-ben kimutatták — a priabonai rétegek biztos 
képviselői közvetlenül fedik. Ezt a faudoni szintájt Hébert ur Vi- 
czeuczában is, Granella mellett, jelezi egészen hasonló helyzetben, a 
priabonai rétegek alján, egy mésztömegben, melyet, úgy látszik, Suess 
már a priabonai csoportba számított. 
Az említett faudoni és diableretsi rétegek tudvalevőleg azon ré¬ 
tegsorozatnak alsó részét képezik, melyet Hébert és R enevie r urak 
1854-ben „Fossiles du terrain nummulitique supéricur des environs de 
Gap, des Diablerets et de quelques localités de la. Savóié^ e/imii ki¬ 
tűnő értekezésükben a „llautes-Alpés“-bnn, ,,Nummulitique supérieur“ 
név alatt az addig ismert nummulit-képződésektől elkülönítettek s 
akkoriban már igen nagy fentartással s óvatossággal a párisi gipsz- 
csoporttal párhuzamositottak. Ez a vélemény azon alapult, hogy a 
nevezett, faudoni és diableretsi rétegek faunája Hébert és 
Renevier urak vizsgálásai szerint, igen közel rokonságot árult 
el a ronkai faunával ugyan — mi azonban az ismeretek akkori 
álláspontján közelebb kormeghatározásra még nem vezethetett — külön¬ 
ben pedig eocan és uj vagy semmit nem bizonyító fajokon kívül te¬ 
temes számú oligoeán alakot mutatott s ekkép palaeontologiai vonat¬ 
kozásokat eredményezett a párisi medenezének mind a gipszcsoport 
alatt, mind pedig e fölött fekvő rétegcsoportjaival. Az ebből követ¬ 
keztetett szintáj meghatározás azóta részben biztosabbá vált ugyan, 
a mennyiben igen valószínűnek látszik, hogy az alpesi „nummulitique 
