266 
lamint az eme rétegsorozatban foglalt orbitoida-rétegeknek párhuza¬ 
mosítását a mediterrán priabonai szintű jjal, de egyúttal kinyilatkoz¬ 
tatta, miként nem láthat elégséges okot arra, hogy a „nummulitique 
supérieur“ és a párisi gipszcsoport egykoruságáról való régibb nézete 
a íenebbi módon megváltoztassák, a nélkül azonban, hogy azon stra- 
tigraphiai és palaeontologiai bizonyítékokat megczáfolta volna, melye¬ 
ket Garnier, Tournouer és Bayan urak arra felhoztak. 
E nézetét Hé bért ur a Viczencza és vidékünk ó-harmad- 
kori képződéseiről való újabb munkájában is határozott alakban meg¬ 
tartja s megkiséri ebből az álláspontból párlmzamositaui ama két 
harmadkori területnek kövületekben bővelkedő, terjedelmes rétegsoro¬ 
zatát a párisi medencze lerakodásaival, mi pedig nem történhetik 
a nélkül, hogy a természetadta viszonyokon kényszer ne alkalmaz- 
tassék. 
Mindezek szerint azon nézet mellett maradunk, hogy a pria¬ 
bonai rétegek valamint ezeknek szembetűnő helyettesitői minálunk, a 
beauchampi szintájnak vagy a felső eocánnek felelnek meg, a ronkai 
rétegek pedig, a fimbria-meszet beleértve, s éj) úgy a striáta-réte- 
geink, a párisi durvamész szintájába, vagyis a közép-eocánbe 
tartoznak. 
Ha n tk e n ur — ki H éber t úrtól cltéroleg,az oligocant elismeri, 
de ennek lényegesen módosított értelmet adni kénytelen, mint eddig az 
oligocán hívei részéről történt —- nemrég megjelent, „Hébert és Mu- 
nier-Chalmas közleményei a magyarországi ó-harmadkori képződmé¬ 
nyekről^ czimii értekezésében*) a magyarországi és párisi liarmadkori 
lerakodások közt való, fentemlitett párhuzamosításra nézve lényeges 
pontokban Hébert úrral egyet ért. A viczenczai priabona-csoport 
vidékünk beli helyettesitőit, s tehát magát a priabonai csoportot is, az 
alsó-oligocanbe emeli, a beauchampi, vagyis bartoni szintájnál maga¬ 
sabbra helyezi s ez utóbbinak egyenértékét az esztergomi striata- 
rétegeknck általa legújabb időben megkülönböztetett felső osztályában, 
nevezetesen a tokodi homokkőben, a Bakonyban pedig az ottani fő- 
nummulit-mész felső tömegében véli felismerni, mely utóbbi ugyan 
azon fedőrétegek alatt fekszik és nagy nummulitokat, nevezetesen 
N. perforata, N. complanata és N. spira-fajokat nagy mennyiségben 
tartalmaz. Ellenben az esztergomi striata-emeletuek alsó, puhatestűek 
maradványaiban bővelkedő rétegeit, valamint az ottani lucasana-rétc- 
geket és a Bakonyban a Nummulites spira-rétegeknek alsó részét, 
melyeket H a n t k c n ur a két imént nevezett esztergomi rétegcsoport- 
*) Mag\-. tud. Akad. természeti. értek. IX. köt. XII. sz. 1871). 
