257 
fal egy fokra teszi, ugyanő párhuzamba állítja a középső és felső párisi 
durvamészszel. Esztergom és Bakony vidékének azon rétegeit, melye¬ 
ket Hant ken ur ily módon most a beauchampi rétegekkel egy szin- 
fájba állít, tehát a felső-eocanbe soroz, ő mindeddig igen jogosan a 
ronkai szintájba és a párisi durvamész sziutájába, vagyis a közép- 
eociinbe tartozónak tekintette. 
Hantken urnák ebbeli újabb nézete nem egyéb, mint további 
következménye azon eljárásnak, melyet ő a budai bryozoa-márga 
tekintetében köztünk fenforgó vitakérdésben követett. Ezen eljárás 
folytán és azért, hogy az ott elfoglalt álláspontját fenntarthassa, ha¬ 
zánk harmadkori képződései körül folytatott tanulmányai folyamatában 
oda jutott, hogy azon szoros őslénytani kapcsolatnál fogva, mely 
ugyanazon közegnek időszerüleg közvetlenül egymásra következő lera¬ 
kodásai közt igen természetszerűen létezik, lassankint a viczenczai 
priabona-csoportnak vidékünkbeli összes helyettesitőit az eocáuből, a 
hova ezeknek egy részét sokáig helyezte, a reájuk következő, jellege¬ 
sen kifejlődött alsó oligocánhez csatolta és ekkép az egész dél-európai 
Priabona-szintájt az alsó-oligocánbe bevonta. 
Hant ken ur ily módon az ő alsó-oligocanjében oly rétegeket 
foglal össze, melyeknek palaeontologiai különbségei a függélyesen egy- 
mástól távolabb eső tagok közt a mi vidékünkön is igen feltűnők s 
itt általa is azelőtt kellőleg hangsúlyoztatok; e különbségek annál 
fontosabbak, mivel épen nem csak helyilegesek s kis területekre szo¬ 
rítkoznak, hanem nagy földrészeken keresztül fővonásaikban hasonló 
módon ismétlődnek. Ha azt az eljárást, melyet Hantken ur fenebbi 
összefoglalásánál követ, némi következetességgel folytatjuk, oda vezet¬ 
tetnénk, hogy már magában a mi magyar közép hegységünkben a 
tengeri közép-eocan rétegeknek egész sorozatát, és, tágasabb terüle¬ 
tekre átmenve, még egészen más dolgokat is be kellene vonni az 
alsó-oligocanbe. 
Mivel Hantken ur e szerint a mediterrán Priabona-szintájt 
nem a beauchampi szintáj mellé, hanem fölé helyezi, igen ter¬ 
mészetes, hogy az utóbbinak áquivalensét nálunk a közép-magyaror¬ 
szági közép eocánnek ama említett felső rétegeiben keresi, mit azon¬ 
ban sem maguknak azon rétegeknek, sem pedig a fedőben és feküben 
következő rétegeknek faunája nem igazol. 
A mi legelőször is a Bakonyt illeti, az ottani Nummulites-spira- 
rétegek palaeontologiai jellege, a hogy azt Hantken, B ö c k h, 
Hébert és Munier-Chalmas urak közléseiből ismerjük, azt mu¬ 
tatja, hogy szó sem lehet e rétegeknek a beauchampi-szintájjal való 
párhuzamosításáról. Nunimulit-faunájuk, a fentebb idézett nagy mim- 
