258 
niulit-alakok uralkodása, valamint többi szerves maradványai is (köztük 
nagy ceritbiumok a Cer. gigan teum csoportjából, Ncr ita Sch mie- 
d el ián a, Conoclypus conoideus stb.) ezen rétegeknek kivált* 
középeocáu jelleget kölcsönöznek, mely semmikép sem vonható két¬ 
ségbe. Hébert ur bizonyára e miatt is megkísértő' az esztergám 
Nuinmulites-striata-rétegeket a bakonybeli spira-rétegek fölé helyezni, 
mely nézetet viszont Hant ken ur, s úgy látszik jogosan, ellenez. 
Ha pedig Esztergom vidékére pillantunk, ott sem találhatunk 
Hant ken ur újabb nézetének kedvező talajt. A Numm.-striata rétcg- 
öszletének két osztályra való elkülönítését, melyet Hantken ur leg¬ 
újabb időben ott eszközöl, ez idő szerint pusztán csak az egész réteg- 
öszlet tetemes vastagságára, a felső és alsó részei között meglevő 
petrographiai különbségre és arra a körülményre vau alapítva, hogy 
az alsó részében még igen sok, a felsőben pedig, t. i. a tokodi ho¬ 
mokkőben, kevés puhány-maradvány, ellenben az alsó osztály vonal¬ 
zott nummulitjai helyenkint még gyakran lépnek föl, valamint, hogy 
a tokodi homokkő némely helyen hiányzik, hol az alsó, puháuy-ma- 
radványokban bővelkedő rétegek ki vannak képződve. Az egész réteg- 
csoportot jellemző nummulitokon kívül, melyek a tokodi homokkő- és 
a striata-rétegeknek alsó, Hantken ur részéről is közép-eocánnek 
tekintett osztálya között szoros kapcsolatot fűznek, a tokodi homok¬ 
kőből alig ismerünk még egy-két pontosabban meghatározott kövület¬ 
nél többet. Ezek közt Hant ken ur *) Nerita Schmiedel ianá-t 
idéz, tehát oly alakot, mely bizonyára nem amellett szól, hogy a 
tokodi homokkövet a közép eoeánnél tiatalabbnak tartsuk. 
Ezek szerint a tokodi homokkő is nagyon ellenzi azt a kísérle¬ 
tet, mely szerint azt a beauchaiupi rétegek képviselőjének tekintsük : 
de ez a kísérlet egészen fölösleges is, mivel az éjszak-európai beau- 
ckampi vagy bartoni emeletnek sokkal természetszerűbb helyettesitője 
épen a mediterrán Priabona-szintáj bán vau adva, mely — miről két¬ 
ség nincs — az esztergomi vidéken közvetlenül a tokodi homokkövöu, 
a Bakonyban pedig az ottani spira-rétegeken települ. 
Ebből tehát azt látjuk, hogy úgy a Bakonyban, mint Esztergom 
vidékén a Priabona-szintáj alatt fekvő rétegek viszonyai semmikép sem 
rendíthetik meg, hanem ellenkezőleg csak szilárdabban megerősítik 
azon, a geologok túlnyomó száma részéről jelenleg megállapítottnak 
tekintett nézetet, mely szerint a priabonai szintáj közelitő aquivalense a 
heauchampi vagy bartoni emeletnek. Hozzá kell tennünk még, hogy 
a priabonai szintáj és az alatta fekvő közép-eociin közt a palaeon- 
*) Az esztergomi barnaszénteriflet földtani viszonyai. Magy kir. földtani int 
évkönyve. 1. köt. 109. lp. 
