268 
pontjain is ki lehetne mutatni, ha közelebbi figyelembe részesittetnék. 
Előfordulásának nyomait a magyar középhegységnek távolabb, dél¬ 
nyugatra eső pontjáról ismerjük Hantken ur adataiból Csernye és 
Szápár vidékén és Koeb ur vizsgálataiból Porváuál a Bakonyban, a 
mint ezt idézett értekezésemben már felemlitém. Ellenben úgy látszik, 
h gy ez az emelet a Bakony déli részében, hol az előbb tárgyalt alsó¬ 
ba oni mészképlet még megvan, hiányzik. Böckh ur, ki ezen vidé¬ 
ket igen gondosan átkutatta, ott nyomát sem találhatta oly rétegek- 
ne , melyek a mi budai bryozoa-márgánknak megfelelnének. A tár- 
g alt alsó-bartoni mészemelet egyáltalában az ottani vidéken ismert 
ó-harmadkori rétegsorozatnak legfelső tagja. 
III. Alsó oligoeán képződések. (Liguriai eme¬ 
let). A budai bryozoa-márgával az eocán rétegsorozat végződik s a 
feljebb következő hegységi tagokban már az alsó oligocauba vagy 
K. May érnék liguriai emeletébe lépünk. Ez emeletet vidékünkön 
a rendes kifejlődésben a következőleg 8. és 9. alatt felsorolt budai 
márga- és kis-ezelli tályag alkotják. 
A budai bryozoa-márga felfelé, a mésztartalom csökkenése által 
8. a budai márgába megy át, mely tetemes vastagsággal bir 
és főleg agyagos, földes márgákból áll, melyek közt, nevezetesen az ősz¬ 
iét alsó részében, keményebb, mészben bővelkedő kőmárgák vagy va¬ 
lóságos mészpadok is még be vannak helyezkedve. -- Ezen budai 
márga fölött közvetlenül következik lassankénti áthidalásban, minthogy a 
mésztartalom felfelé való, csökkenésének viszonya nagyjában folytatódik : 
9. a k i s - c z e 11 i tályag, mely szintén tetemes vastagságú 
Ez az egész sorozat a budai nummulit-mésztől kezdve, a bryo- 
zoa- és budai márgán át a kis-czelli tályagig, nagyjában véve alulról 
felfelé csökkenő mész- és növekedő agyag tartalmával, tengeri lerako¬ 
dásoknak petropkailag és palaeontologiailag áthidalásban oly szorosan 
összekapcsolt folytonos sorozatot alkot, melyben nagyjában osztályokat 
megkülönböztethetünk s meg kell különböztetnünk ugyan, a melyek 
közt azonban éles határ sem palaeontologiailag, sem petrograpkiailag 
nem létezik. A szerves maradványoknak ezen sorozatban való elosz- 
tódása lényeges és általános jelentőségű változásokat tüntet elénk az 
egymásra következő tagok állatvilágában, kiil mbségeket, melyek tá¬ 
volabb tagok közt élesen s határozottan kitűnnek: de ezek a különb¬ 
ségek mindinkább elmosódnak közös alakok által, a hogy a közben- 
fekvő rétegek faunáját egybevetjük s a hogy áltáljában a bennök rejlő 
faunát teljesebben ismerjük. Ez hosszú időszakok folytonos lerakodá¬ 
sainál igen természetszerű. Semmikép sem gátolhatja meg, hogy a föld 
történetére fontos időszakok határait épen az oly szorosan összekap- 
