275 
jelleggel Mr s az éjszak-németországi alsó oligoeannel meglehetős szá¬ 
mos közös puhány fajt is mutat fel, nevezetesen a kis-czelli tályagból 
ismeretes terjedelmesebb faunában; továbbá hogy egy nevezetes kö¬ 
vület, az alpnacbi Flyschből ismert Pecten ung uicu 1 us, mind a 
budai márgában, mind a kis-czelli tályagban is gyakran előfordul, m ; g 
az utóbbiaknak egy második pecten-faja is, Pecten May éri, igen 
közel rokona az ugyan abban az alpnacbi Flysehben honos P. graci- 
1 i s May.-nek. Ezek oly körülmények, melyek, tekintve a Flyscb 
szegénységét kövületekben, semmikép sem látszanak nyomatékta- 
lanoknak. 
Azt is kell hangsúlyoznom, hogy a puhatestűek faunájának a 
haeringi rétegekével való szoros megegyezése és e fauna alsó oligocan 
jellege nem csak a kis-czelli tályagnak sokkal gazdagabb faunájában 
tűnik elénk, hanem világosan is nyilvánul, hogy ha a budai márgának 
eddig ismert kis faunáját közvetlen megtekintjük és összehasonlitjuk. 
Ebben is látunk oligocan fajokat, u. m. Pecten unguiculus, P. 
M a y e r i, P. s e m i r ad i a t u s, Lima Szabói, Dentalium n o- 
b i 1 e, Pleurotomaria B u d e n s i s, Xenophora subextensa, 
vegyülve olyakkal, melyek az eocáuben is előfordulnak u. m. T e- 
rebratulina tenuistriata, 0 s t r e a B r o n g u i a r t i, V o- 
luta elevata, Nautilus lingulatus. Továbbá a Haeringgel 
való hasonlatosság a budai márgában is nem kevésbé szembe ötlő, 
minthogy ez utóbbinak Ostrea Brongniarti, Pecten Bronui, 
P. s emi r adiatus, Dentalium nobile, Voluta elevata, Nau¬ 
tilus lingulatus fajai valamennyien a haeringi rétegekben is ho¬ 
nosak, Pecten Bronui és P. sémiradiatus, Dentalium 
nobile külöubeu eddig csak még a haeringi rétegekben találtat¬ 
tak, s hogy ezek közt Pecten B r o n n i és P. s e m i r a d i a t u s 
ott is itt is, úgy a budai márgában mint a kis-czelli agyagban, a 
legjellemzőbb és aránylag leggyakoriabb puhány maradványokhoz 
tartoznak. 
A kis-czelli tályagot hajdan, nehány nem egészen helyesen meg¬ 
határozott puhány maradvány szerint neogennek tartották, a budai 
márgát pedig az eocánhez számitották. Tudvalevő, hogy H a n t k e n 
ur, a stratigraphiai viszonyok és az általa már sok év óta igen beha¬ 
tóan tanulmányozott foraminifera-fauna szerint, már régen egyrészt 
e két képződés szoros együvé tartozását következtette, másrészt azokat 
legelőször az oligoeán-képletbe helyezte. Ezt az eljárást a későbbi vizs- 
gálások, különösen a két nevezett képződés puháuy-maradványai tel¬ 
jesen megerősítették. 
Az esztergomi barnaszénterületnek monographiájában, mely a 
