A GEOLÓGIA ÚJABB FELADATAIBÓL. 
29 
Hasonló esetet találunk a Yogesek és a Feketeerdő-hegységekben, rétegeik 
■vonulása EEK-felé irányulván, a hegységek külső alakját rézsűt szeli és folytatását 
egyfelől a középfrancziaországi magas földben, másfelől a Fichtel-hegységben leli. 
Csak ezen az utón kapunk tiszta fogalmat a jelenségek összefüggéséről, és 
könnyű lesz arról meggyőződnünk, hogy ezen most különválva kimagasló hegység¬ 
részek tényleg csak töredékei egy egységes redőzésnek, melynek nagy részei elsü- 
lyedtek. Az elsülyedt részek között a megmaradt töredékek, ú. m. a Feketeerdő és 
a Yogesek, kiemelkednek és ezen kimagasló darabokat nevezzük bástyáknak 
(Horste). 
Említettük, hogy volt idő, midőn a föld liegylánczairól azt tartották, hogy 
bizonyos geometriai szabályok szerint elrendezvék, és e szabályosságban határo¬ 
zott, a földgömbbe illő kristályalakok éleit vélték felismerni. De minél tovább fej¬ 
lődött ismeretünk, annál inkább tért el a természet képe ama feltételes mértani 
szabályosságtól, és a mint a természetben gyakran történik, itt is egész váratlan 
igazságok derültek ki. 
Ha térképen kirajzoljuk a nagy redővonulatokat, melyek vagy még teljesen 
épek vagy beszakadások folytán csak egyes bástyákban tűnnek fel, akkor rendsze¬ 
rint nagyhajlású görbe vonalok állnak elő, és képesek vagyunk ezen görbékben a 
vonulat külső domború oldalát, melyen a redők gyakran egészen átliajlók, meg¬ 
különböztetni a homorú belső oldaltól, melyen rendszerint a beszakadások nagyobb 
számnak. 
Ezen szempontból vizsgálván meg a földnek azon részét, melyet ó-világnak 
szoktunk nevezni, azaz fölkeresvén annak egyes redővonulatait és a feldaraboltak - 
nak töredékeit kiegészítvén, a következő tényállás derül ki: 
Elsőben kapunk egy redővonulatot, mely Genuánál kezdődik, az Apenninen 
át Sziczilián végig az északi Atlasz-hegységre húzódik, Gibraltárnál meghajolva a 
tengerszorost keresztezi, a délspanyolországi baeti Cordillerában és a Sierra- 
Nevadában folytatódik és egész a Baleari szigetekig tart. Ezt a nagy ívet nevezzük 
a nyugati Közép-tenger ívének. 
A második ív az Adriai-tengernek túlsó partját képezi, magába foglalván 
Dalmácziát, Albániát, Görögországot, végig vonulván Kréta és Kandia szigeteken 
és a Taurusban lelvén folytatását. Ez tehát dinari-taurusi ív. 
A harmadik ív a Tigrie-folyó mentén halad, magába foglalván a Zagros- 
hegylánczot, végig vonul a perzsa öböl keleti partján, majd az Indus-folyó nyugati 
oldalán északfelé hajlik és Dera Ismail Khan várostól északnyugatra fekvő vidékig 
tart. Ez az ív tehát átkarolja az egész iráni felföldet és azért iráni ívnek 
neveztetik. 
A negyedik ív csak rövid: Dera Ismail Khantól a Ihelum-folyóig terjed. Ez 
a darab a Híndukus nagyszerű hegyvilágának külső szegélyét képezi és rétegei 
különös módon zavarvák ée átdöntvék. Ezt a szegélyt Sóshegy láncznak (Saltrange) 
nevezik. 
Az ötödik ívet maga a Himalaya- hegység képezi. Ezen óriás hegységnek 
külső szélén a rétegek szintén egészen fel vannak forgatva, a legrégiebbek a leg¬ 
fiatalabbak fölé kerültek. Déldélkelet felé ezen ív addig a pontig terjed, hol a 
Brahmaputra kilép a hegységből. Itt hozzá sorakozik az ívek legnagyobbika, me¬ 
lyet burmai ívnek nevezhetünk. Ennek a vonulása az Irawaddi-folyó mentén 
( 29 ) 
