A GEOLÓGIA ÚJABB FELADATAIRÓL. 
31 
nyomát, mely a Szűz szigeteken át Portoricora húzódik és San Domingón két 
részre oszlik, melyek egyike Jamaikába, másika meg Cuba déli részében foly¬ 
tatódik. 
Más ívvonulat képezi Cubának egész északi részét, Guatemala és Honduras 
államokban pedig ugyanezen redővonulatokat találjuk, a mint Közép-Amerika 
alakját haránt szelve a Caraib-tenger területéről a Csendes-oczenáig vonulnak- 
Ebben a vidékben tehát a redó'vonulatok iránya valósággal keresztébe esik a szá¬ 
razföld körvonalaira. Azt, hogy a hondurasi redővonulat folytatása merre esik, 
nem lehet látni, mert a Galapagos-szigetek csupán régi vulkáni kőzetekből áll¬ 
nak. Ellenben világosan tapasztaljuk, hogy az Antillák ívének kőzeteihez egészen 
hasonló képződmények Venezuela nyugati részében is meg vaunak és innen 
kezdve három vonulatot képeznek, melyek Ecuador felé tartanak, ott végre egy 
törzszsé tömörülnek és onnan kezdve Perún és Bolivián keresztül mint egyetlen 
hatalmas redővonulat az Andok magas Cordilleráját képezik, melyre a vulkánok 
csak mint idegen jövevények felrakódtak. 
Arica-öblénél új ív kezdődik, mely Bolívia nyugati partját követve Chilin is 
végig, majd a nyugati Patagouian át húzódik, végre Horn foknál megkanyarodva 
keletnyugati csapással Staten Islandra csap. 
Mindezek a redővonulatok nyugat felé nyomódtak, kivéve az imént ernlí- 
lített görbe ívet az Antillákon és a legdélibb darabot Staten-Islandban. 
Ausztráliában a keleti redőzés uralkodik. Ezen világrésznek nyugati oldala 
oly szerkezetű táblaföld minő Indo-Afrika és talán nem is más, mint annak foly¬ 
tatása, keleti partját ellenben egy hosszú redővonulat képezi, mely Vandiemens- 
landban folytatódik. Új-Seeland és Űj-Caledonia egy párhuzamos redővonulatnak 
darabjai, melyek Ausztráliához úgy viszonylanak, mint a Saltrange vagy a Hima- 
laya a tőlük északra fekvő középázsiai redőzött területekhez. 
Ámde térjünk vissza a földfelületnek azon részéhez, melyet legpontosabban 
ismerünk, t. i. Európához, vagy hogy szabatosabban szóljunk, nyugati Eurasiá- 
hoz. Itt a jelenségek felette bonyolódottak és a változatosság, úgy látszik nagyobb 
mint a földnek bármely más részén. Míg egyfelől Eurasiának fentebb felsorolt ívei 
délfelé vannak redőzve, közép Európában északfelé tolt redővonulatokat látunk, 
még pedig úgy, hogy Európa területén ismételten és mindig északfelé lett 
redőzve. 
Kezdjük el szemlénket északnyugaton. Island valamint Jan-Mayen vulkáni 
képződmények. A nyugati Hebridák, egész Norvégia a Lofotok-Mageröig és az. 
Északi fokig ősrégi gneiszből állnak. De a mint a szigetekről átlépünk Skótlion 
északnyugati partjára, ott mindjárt teljesen felforgatott kőzetrétegekre akadunk, 
melyek megfordított településsel az ősrégi gneiszre fel vannak tolva és egy nagy 
redővonulatnak külső szegélyeként jelentkeznek. Ezen vonulatnak általános csa¬ 
pásiránya északkeleti. Elterjed pedig Island és "Wales nagy részére, Angolország 
némely területére, egész Skóthonra és még Norvégia nyugati redővonulataiban 
is leli folytatását. Valamikor ez egy egységes redőzött hegység volt, melyből ma. 
már csak egyes romokat ismerünk és a töredékek között ma a tenger veti hullá¬ 
mait. Ezt nevezzük mi caledoniai hegységnek. 
Ez a redővonulat igen magas korú, a geológiával foglalkozók számára meg¬ 
említhetem, hogy benne a szilurkorszak kőzetrétegei már redőkbe vannak szedve* 
( 31 ) 
