A GEOLÓGIA ÚJABB FELADATAIRÓL. 
33 
(Münchberg gneisztömegében egy teljesen lerombolt begytömzsnek alaprajza 
ismerhető fel. Ez a hegység, mely valamikor talán annak az egész hatalmas redő- 
vonulatnak legmagasabb alkotásaihoz tartozott, különös fontossággal bír, és mint¬ 
hogy ez az egész vidék, az ú. n. Szász Vogtland, az ó-korban a Variskok országá¬ 
nak neveztetett, azért ennek az egész redőívnek, mely a franczia Középfenföldtől 
a Szudetákig terjed a varisk redővonulat vagyis variak hegység neve adatott 
Csakis a bástyadarabok szerkezetének nyomozása útján vált lehetővé a mainap 
feldarabolt magaslatokat összefoglalni és bennök egy ősrégi német hegység- 
vonulat egységét felismerni. 
A varisk vonulatok kora pontosan ugyanaz, mint az armorikaié, t. i. a 
főredőzés időszaka abban is a carbonkor második felére esik. 
Innen most délre haladunk és már most könnyen isméjük fel, hogy az 
Alpok a Kárpátokkal együtt ismét a redőíveknek egy hasonló, harmadik csoportját 
képezik. Atbajló külső karimával vonulnak az Alpok redői a Durancetól Scbwei- 
zon, Bajorországon és Ausztrián keresztül. Világosan látszik, miképen akadályoz¬ 
zák az északra fekvő régi bástyák, t. i. a varisk ívnek töredékei, az alpesi vonu¬ 
latok kifejlődését. így tehát először is a franczia Középfensík törés szélén, Lyon 
közelében, torlaszolnak az Alpok redői, továbbá egy gneiszszirten, mely Besamjon 
táján Dóiénál áll; nemkülönben a Schwarzwald déli szélén; végre, a mint a 
csehországi tömeg déli végét megkerülték, mintha nyomás alul felszabadultak 
volna, a nagy Kárpát-ívben északfelé fordulnak. 
Ezt nevezzük az alpesi redővonulatvak. Korára nézve sokkal fiatalabb, mint 
az előbb tárgyaltak, mert redőzésének főkorszaka a barmadkorba esik. A redő- 
zésnek van folytatása nyugatra is egész Dél-Francziaosszágban a Pyrenáekig 
északra tolt rétegeket látunk és maguk a Pyrenáek épen úgy helyezkednek Armo- 
rikától délre, mint az Alpok a varisk redővonulatok irányában. 
Ha ezek után a vázolt képnek csak fővonásait is kiemeljük, kiviláglik, hogy 
Európának középső és északi része semmi más, mint egy sora az ismételten 
északfelé egymásra nyomott redőknek vagy pikkelyeknek, úgy pedig, hogy az 
északi redők a legidősebbek, ezek azután darabokká törtek, a leszakadásra délfelől 
új redőzés következett és minden új redőzés az előbbeninek bástyáin, vagyis a 
megelőző redővonulatnak fennmaradt töredékein feltorlaszódott és kifejlődésében 
megakadályoztatott. 
Európa területe tehát a következő redővonulatokra vagy áttolt pikkelyekre 
szelik: 
1. A Hebridák és Pofotok gneiszvonulatán belül a caledoniai vonulat; 
2. az armorikai és varisk ívek; 
3. a Pyrenáek, az Alpok és Kárpátok ívei. 
Ez utóbbiakhoz csatlakoznak közvetetleniil azok a délfelé nyomuló redő¬ 
vonulatok, melyek a nyugati Közép-tengert körülövezvén, másfelé pedig a dinar- 
tauruszi ivet képezvén, az eurásiai batárívek nagy lánczolatához tartoznak. De 
hogy minő a viszony köztük és az alpesi vonulat között, azt megitélni mainap 
még nem vagyunk képesek. 
Látni való, hogy ezen az úton haladva mennyi változáson megy át a föld¬ 
felület képe szemünk előtt. Jelentéktelennek látszó vonalak egyszerre nagy fon¬ 
tosságot nyernek. Némely esetben a vidék domborzata bű képét adja a belső szer- 
Ffildtani Közlöny XXIV. köt. 1894. (33) 3 
