34 
SÜESS EDE: 
kezetnek, máskor megint teljesen el kell tekintenünk a domborzattól. Jelenleg 
az Alpok képezik Európának leghatalmasabb magaslatait, melyek a tájképi szép¬ 
ség teljes pompájában díszlenek, azonban alig lehet kétes, a redők szerkezetéből 
ítélve, hogy valamikor az Alpoktól északra, az armorikai és varisk redővonula- 
tokon hasonló jelentőségű magaslatok, meredtek, és ennél még régibb korszakban 
lehet, hogy hasonló magas hegységek a caledoniai vidéken léteztek. 
A táblás földszerkezet és a rétegredőzés közötti ellentét most már világo¬ 
sabbá vált és a beszakadások jelentőségét helyesen méltányoljuk. Igaz, hogy a 
beszakadások legnagyobb példái az óceáni tengerfenekek, melyekre nézve, ha nem 
is terjeszkedhetem most egész szerkezetük és keletkezésük kérdéseire, legalább a 
következő tényeket akarom felemlíteni. 
Először is az tűnik fel, hogy ott, hol az indo-európai határívek az óczeán 
partjaira néznek, nevezetesen (a perzsa öböltől eltekintve) a Brahmaputra-torko- 
latánál és innen kezdve Ázsiának egész keleti partján végig és folytatólag Eszak- 
és Dél-Amerika egész nyugati partján, kivéve az egy tengerpartrészt Guatema¬ 
lában és Hondurasban, tehát a Brahmaputrától egész Cap-Hornig, a redővonulatok 
a tenger felé néznek. Jelesen tehát a Csendes-Oczeán az, melyet ama redővonula¬ 
tok körös-körül öveznek és melynek mintegy megszabják körvonalát. Cap-Horntól 
keletre a Brahmaputráig, t. i. az Atlanti-tenger területén és az Indiai-tenger nyu¬ 
gati fele körül az ellenkezőt látjuk. Itt vagy a táblaföldek letört szélei érintkeznek 
a tengerrel, ú. m. a délafrikai Sárkány-hegyek vagy az indiai Ghátok, vagy pedig 
a hegységvonulatok harántszakadással végződnek a partokon, mint pl. az armorikai 
bástyák esetében, és csak egy pár kivételes esetben, t. i. az Antillákban és Gibral¬ 
tárnál látunk redőíveket a tenger széléig domborodni. 
A tengerpartképződés első típusát, melyben a partvonal a redőzés csapása 
által van előírve, pacificus típusnak nevezzük; a másodikat pedig, a melyben ez a 
vonatkozás nem mutatkozik, atlanti típus nevével jelölhetjük. 
De még tovább is mehetünk. 
A réteges üledékek elterjedésének alapján a valószínűség nagy fokával 
kimondhatjuk, hogy a Csendes-tenger, nagyjában véve, idősebb a többi tengernél 
és hogy valamikor folytatása volt, mely Indo-Afrikán keresztül, éppen a mai leg¬ 
nagyobb liegylánczok területén egész az Alpokon túl terjedt. A Csendes-tengernél 
egészben véve fiatalabb az indiai óczeán, legfiatalabbnak pedig a három terület 
közül, ismét csak egész általánosságban szólva, az atlanti óczeán közepét kell 
tekintenünk. 
Látjuk, tisztelt hölgyeim és uraim, mily nagyszabású felfogáshoz juttat 
minket a földfelület különböző országaiban végzett egyes kutatások összefoglalása, 
és miként merülnek fel most oly kérdések, melyek még csak egy évtized előtt 
ismeretlenek voltak. Csak az újabb időben vonták magukra e kérdések a kutatók 
figyelmét; azokat megoldani, az adott megoldásokat kiegészíteni vagy kiigazítani, 
nagy és vonzó feladat, és nagyon valószínű, hogy ezen útnak további követésében 
még sok igen fontos új nézet tárul fel bolygónk természetére nézve. 
A mellett bizony még más irányokban is élénk tevékenység látható. Neveze¬ 
tesen nem mellőzhetem felemlíteni ama tanulmányokat, melyek a világűrből lehul¬ 
lott meteoritek tulajdonságait a földteke sajátságaival összehasonlítván, a föld 
belsejének valószínű minőségére nézve meglepő következtetéseket vonnak. Már 
( 34 ) 
