KURD PONTUSI FAUNÁJA. 
7 
V. Anodonta Cuvier. 
13. Anodonta Rothi nov. form. 
(I. tábla. 1., 2. és 3. ábra.) 
Igen gyakori különösen az agyagban, bár a homokban is több példány¬ 
nak a töredékét találtam. Egész példányokat azonban csak Roth főgeologus 
úr gyűjtött az agyagból nagy mennyiségben és éppen azért róla mint a ma¬ 
gyar pliocén korú képletek egyik legalaposabb ismerőjéről legyen szabad 
ezen fajt elneveznem, kiváló tiszteletem jeléül. 
Bőid. Hazay Gy. conchiologus vizsgálta meg ezen kurdi anodontákat 
először és ő a vizsgálatai alapján azon megállapodásra jutott, hogy ezen 
fajnak a búbja és a hátsó része az A. piscinalis NíLs.-ra emlékeztet, az 
egész külalak az A. cygnea L.-ra, a lapos vékony héj pedig az A. com¬ 
planata ZiEGLER-ra emlékeztet és így szerinte ezen faj az A. cygnea L. és 
A. complanata Ziegler-úőI egyesit magában jellegeket; alakom a kettő¬ 
nek mintegy combinatiója. 
Én a nemzeti múzeum állattárában ;összehasonlítottam a kurdi pél¬ 
dányokat a HAZAY-féle gyűjteményben lévő magyarországi A. mutabilis 
var. cygnea L. és az A. complenata Ziegl. recens példányaival. Ezen 
összehasonlításból kitűnt, hogy az új alakom azoktól sokban eltér. Ugyanis 
a complanata- nál a búb nincs annyira előre tolva, mint a Rothi- nál, a comp¬ 
lanata héjának a melső része aránylag sokkal keskenyebb és azáltal a hátsó 
része aránylag szélesebb, mint a Rothi-é. Az A. cygnea L. feltűnően dom- 
borúbb és a búb sincs annyira mellfelé tolva, mint a Rothi-nél A héj hátsó 
része hasonlít a fiatal cygnea-é hoz vagy a fejlett piscinalis NíLS.-éhoz, csak 
hogy a felső párkány hátsó sarka (Schild) a Rothi- nál szárnyszerúleg kiszö- 
kőbb és így a héj hátsó része, azaz a csőr (Schnabel) és ezen szárnyszerú 
kiszökés, azaz a hátsó sarok (Schild) közé eső részének a széle többé-kevésbbé 
erős öblöt képez, a mint ezt az 1. és 2. ábrán látni. A felső szárnyszerúleg 
kiszökő rész csaknem annyira hátra nyúlik, mint az alsó hátsó része (Schna¬ 
bel) a héjnak (1. ábra). A búb a Rothi- nál sokkal gyengébb kifejlődésü, mint 
az élő fajok bármelyikénél. A búbtól két ráncz húzódik a Rotln-nál a héj 
hátsó részéhez, a mi különben a most élő fajoknál is megvan. Valamennyi 
élő fajtól különbözik azonban azáltal, hogy elől a héj sarka szárnyszerüen 
kiszélesbúl és csak a kis szárnyszerüen kiszélesedett rész után kezd lekanya¬ 
rodni (2. ábra). 
Ezen szárnyszerüen kiszélesbúlt résznek gyenge nyoma az élő pisci¬ 
nalis NíLs.-nál is megvan az erős mellső sarok (Schildclien) alakjában. 
A fogyatékos példányok alapján a faj jellegeit a következőkben adom: 
A vékony héj kevéssé domború, tojásdad, alul eléggé hasas, a héj fino- 
(7) 
