A GYALUI HAVASOK. 
103 
geinek dűlése itt már ÉNy-nak van irányulva 25° alatt; tehát a csillámpala 
a szorulattól idáig egy nagy redönyerget vetett. 
Ez a csillámpala följebb is tart, de közbe-közbe vastag gnájsz betelepü¬ 
lések jelennek meg benne ; igy a többi között a Kis-Riska patak torkolatánál 
levő híd mellett, ko] a gnájsz-betelepülés nagy sziklatömegekben kiáll s a 
rétegek még mindig ENy felé, de csak 15° alatt dűlnek. A gnájsz zöldes 
fehér, meglehetősen nagy muscovit-pikkelyeket tartalmaz, melyek a palásság 
irányában elhelyezkedve, meg-megszakadó hártyát képeznek a másik két 
elegyrész keverékének néha 2—3 cm-ig is kivastagodó rétegesei közt. Ezek¬ 
ben is uralkodó a testszínü orthoklas (Szabó módszerevei meghatározva: 
Perthit-Loxoklas-sor) es alárendeltek az ibolyás szürke quarzszemek, melyek 
az ortboklasba mintegy beágyazva látszanak. 
A gnájsz-telepeket bezáró csillámpala itten nagyon quarzdus s a quarz 
rózsaszínbe hajló szürke, Va—5 mm-nyi rétegeseket képez az uralkodó mus¬ 
covit- és alárendelt biotitból álló, igen apró pikkelyes hártyák között. 
Tovább haladva fölfelé, a csillámpala mind megtartja ezt a jellem¬ 
vonást, mi mellett a finom-pikkelyes csillám hártyák nagyobb mennyiségű 
barna vagy fekete biotittól sokszor barnás színt kapnak, vagy néha zöldesbe 
is hajlók, mintha chlorit is keveredett volna közéjük, a mi azonban tényleg 
szintén a biotittól ered. Egyúttal mind erősebben gyűrődve látjuk a csillám¬ 
palát, nemcsak nagyban a sziklafalakon (pl. a Betblen-szikla és a vele szem¬ 
ben emelkedő fal, a Móra Capritii környékének sziklái), de kicsiben kézi¬ 
példányokon is. Egy az Izsár tetőjehez közel már régebben gyűjtött és a 
palásságra harántul csiszolt kézipéldányon bámulatos a gyűrődésnek és finom 
ránczolatoknak sokasága és változatossága, valami kiválón gyűrt hegyseg- 
szelvenyének a képét nyújtja — kicsiben. Ebben a biotit felerészben 
szerepelhet már, mert a csillám-közretegcsék egeszen barna színűek, míg a 
0,1-2 mm-nyi quarzrétegcsék szürkés vagy sárgás fehérek. 
A Bethlen-sziklával szemben a rétegek ismét ellenkező dűlést mutat¬ 
nak, t. i. 20° alatt DNy-nak, a mi egy második nagy redőnyereg (anticli- 
nale) s közöttük egy mély redővölgy (synclinale) jelenlétét bizonyítja. A két 
redőnyereg v. anticlinale közti melyedményben a hegytetőn (La Papé és La 
Prezedile között) a felső kristátyos palák csoportjának a szegélyövtől elszakadt 
phyllitjei települnek a csillámpalára. 
A Gura Serpilor nevű telepnel, nem messze a Reketó torkolatától, a 
leírt csillámpala- és gnájsz-rétegek zöldköves dacitnak (§) hatalmas telórétől 
át vannak törve, mely telér a völgy nyugoti lejtőjén, az út mentén, vagy 100 
lépés hosszúságban leomolva, egész kőlavinához szolgáltatja a kisebb-nagyobb 
törmeléket. Ezen dacitnak világos zöldes szürke, fénytelen, tömör alapanya¬ 
gában egész kukoriczaszem nagyságig fehér, kaolinos plagioklas, füstszürkés 
quarz dipyramisok és zöldesbarna biotit-oszlopkák vagy hatszögű lemezek 
meglehetős sűrűn vannak kiválva, mihez kevés apró fekete amphibol-oszlop 
( 79 ) 
