188 
DE SCHAFARZIK FERENCZ : 
jai leginkább homokkövekből épültek. A kőzetminták 12 cm hosszú, 8 cm szé¬ 
les és 3 cm vastag formátumokban vannak kiállítva, mivel Karrer minden 
nagyobb alakot, még a mi köbdecimeterünket is nehézkesnek tart. A katalógusban 
foglalt adatok a legtöbb esetben csakis a közét általános megnevezésére és az álta¬ 
lános lelőhelyére szorítkoznak. Ugylátszik azonban, hogy részletes kőzetmeg¬ 
határozások eddig még nem történtek. Sok esetben meg van nevezve még azon czél 
is, a melyre az illető kőzet felhasználtatott. Végre minden kőzet neve mellett talá¬ 
lunk egy számot, mely a gyűjtemény alapleltárára vonatkozik, hol minden egyéb 
adat, mely az illető kőzetről netán még ismeretes, fel van jegyezve. Legjobban 
kelti fel figyelmünket az a szakasz, mely a magyar korona országaira vonatkozik. 
E fejezetben a szorosabb értelemben vett Magyarország 411, Erdély 156 és Hor¬ 
vátország 62 darabbal szerepel. Ezek az anyagok, úgymint ez a többi fejezetekben 
is történt, itt is a használati czél szerint alcsoportokra vannak osztva. A budapesti 
anyagokat pl. következőleg csoportosítja : 
a) Utakra és országutakra való kavics: Dunakavics —• zúzott szépvölgyi 
orbitoidmészkő — budai gellérthegyi dolomitdara — zúzott andesit LőrinczirŐl stb. 
b) Járda-és útburkolatra: A dunai trachytcsoport andesitjei — dévényi grá¬ 
nit — dernői aszfalt — rákosi keramit. 
c) Téglakészítésre szolgáló anyagok: Rákosi pontusi agyag — óbudai kis- 
czelli agyag. 
d) Mészhabarcshoz való homok: A Duna homokja — a Rákos homokja. 
e) Mészégetésre való mészkő: Dachsteinmészkő Budáról. 
f) Czementmárga: Budai márga — lábatlani neocom márga. 
g) Faragható műkövek: Diluviális mésztufa Budáról, Kalázról és Süttőről 
— mioczén mészkövek Szobb, Promontor, Bia, Tétény, Bóth, Sóskút községek 
területéről. 
h) Díszkövek: Sok külföldi anyag mellett almási édesvizi mész — Piszke 
vidéki vörös liaszmészkövek. 
i) Fedőpalák: Máriavölgyi liaszpala — Tárkányi carbonpala. 
Ezeken kivűl még néhány vidéken használatos kőzetet sorol fel, különösen 
pedig a Resicza bányaváros környékéről valókat. 
Láthatjuk tehát már ezekből is, hogy az udvari gyűjteményben lévő magyar 
anyagok igen átnézetesen vannak csoportosítva, de viszont kitűnik az is, hogy 
távolról sem érik el a m. kir. földtani intézet testvér gyűjteményének jelenlegi gaz¬ 
dagságát. Zavarólag hat továbbá nemcsak a Magyarországnak szánt fejezetben, 
hanem a többiben is, hogy az osztr. mérnök és építészegylet volt gyűjteményének 
tárgyai nincsenek a főlajstromba beleolvasztva, hanem mindig csak külön függelék 
gyanánt szerepelnek, mi által egyrészt sok ismétlés adja elő magát, másrészt pedig 
az összkép nem juthat teljes kifejezésre. 
Erdélyből Nagyszeben és Kolosvár, Horvátországból Zágráb városának épü¬ 
let- és egyéb kőzeteit ismerteti a catalogus. 
Yan azonban e könyvecskében még egy fejezet, mely reánk nézve még a 
magyarországinál is tanulságosabb, t. i. az első, mely Bécs városának az építő anya¬ 
gaival foglalkozik. Ezt a szakaszt sokoldalúságánál és kimerítő voltánál fogva egy¬ 
szersmind az egész munka fénypontjának tekinthetjük, sőt bátran azt is állítha- 
juk róla, hogy valóban mintaszerű. 
(134) 
