190 
D! SCHAFAKZIK FEEENCZ : 
2. Hanisch munkája. 
Valamint Karrer a rövid szöveg mellett a kó'zetlajstromokra helyezte a 
fősúlyt, ép úgy látjuk EÍANiscH-nál is, hogy fő eredményeit táblázatokban foglalja 
össze. Magyarázatot csak annyit nyújt, hogy a számokat megérteni képesek legyünk. 
Hanisch vagy 200 kőzeten tett kísérleteket a volumsúly, a szilárdsági 
coéfficiens, a likacsosság, valamint a kopás fokának megállapítása czéljábój. 
A vizsgálat alá fogott kőzetek legnagyobbrészt ausztriaiak, kis részben olaszok; 
24- szám pedig magyar. 
A kőzetek volumsulyát szabatosan kidolgozott, slklapú koczkák köbtartal¬ 
mának noniussal való mérések, valamint ugyanazon koczka súlyának megmérése 
utján állapította meg. 
Hanisch a kőzetminták szilárdsági viszonyainak kipuhatolása czéljából 
minden fajból a kőgyalú segítségével legalább három darab 5 cm élhoszszal biró 
koczkát faragtat, a melyek közül az egyik száraz állapotban, a másik pedig nedvesen 
lesz szétnyomva, mig a harmadik a fagyasztási kísérletre szolgál. A szilárdsági 
coéfficiens kilogrammokban van kifejezve a kőzet felületének egy négyzetcenti¬ 
méterére vonatkoztatva s megjegyzendő, hogy a szilárdsági coéfficiens nem jelenti 
a koczkán mutatkozó első repedések megjelenését, hanem annak teljes szétomlását. 
A szétnyomatás réteges kőzeteknél a padozottságra merőlegesen történt. 
A mi a kőzetek likacsosságát illeti, Hanisch ennek megállapítása czéljából 
a következő eljárást követi. Vesz ugyanis egy 25 grammnyi darabot, melyet 100°C 
mellett megszánt s lehűlése után megmér. Erre azután a darabkát a légszivattyú 
harangja alatt vízzel telitteti, minek megtörténte után felületét gyorsan megtörölve, 
elzárható üvegcsőbe teszi és újból megméri. Az ekkor mutatkozó sulyszaporulat, 
a kísérleti darabka eredeti súly- és volumpercentjére kiszámítva jelzi most már 
az illető kőzet likacsosságát. 
A kőzetek kopás elleni magaviseletét pedig következőképen állapítja meg. 
Eltérőleg a berlini mechanikai laboratórium szokásától, csak 15 kg-nyi 
megterheltetéssel rakja a megvizsgálandó kőzet 5 cm 3 megmért súlyú koczkáját 
egy öntött aczél korongra, még pedig annak középpontjától 50 cm-nyi közép¬ 
távolságba. Erre most a korongot forgásba hozza. A kezdetben alkalmazott 20 
grammnyi 3. számú Naxos smirgát pedig minden 10-dik forgás után újabb 20 
grammal pótolja. A csiszolás, illetve koptatás szárazán történik. Összesen 200 kör¬ 
forgást végeztet a géppel, azután lekefélve a koczkát újból megméri, s az ily módon 
tapasztalható sulyveszteség megadja azután a koptatási coéfficienset akár gram¬ 
mokban, akár volumszázalékokban kifejezve. 
Pados kőzeteket csakis az elválásnak megfelelő lapon csiszol, abból indulván 
ki, hogy a gyakorlatban pl. lépcsőfokoknál, balkonlapoknál úgyis csak lapjukon 
szenvednek koptatást. 
A fagyasztási kísérletekről ez alkalommal még nem számol be. 
Hanisch, miként említettem, kísérleteinek számbeli eredményeit tábláza¬ 
tokban állította össze. a melyeknek első rovatában a kőzet lelethelye, másodikában 
a kőzet neme foglaltatik. Erre azután következik a volumsuly minimális, maxi- 
(136) 
