magyar építőkövek. 
191 
mális és középszámban, továbbá a száraz kőzet szilárdsági coéfficiense min., max- 
és középszámbaD, a nedves kőzet szilárdsági coéfficiense min., max. és közép¬ 
számítással és végre a likacsosság súly- és volumpercentekben max., min. és 
középszámítással. Megjegyzendő, hogy a minden főrovat utolsó alrovatában feltűn¬ 
tetett középszámok nem pusztán az elért legnagyobb és legkisebb számok közepét, 
hanem az összes kísérletek középszámát jelentik. 
A lelethelyeket nemcsak a szövegben, hanem még a grafikus táblán is alfabe¬ 
tikus sorrendben sorakoztatja egymás mellé, miáltal különösen a grafikus tableau-n 
zavaros képet kapunk, kivált a mészköveknél, a melyeket tekintet nélkül a szöve¬ 
tükre mind egy csoportba foglalt össze. Hogy ezt a körülményt csak egy példával is 
illusztráljam, felhozhatom, hogy a mi puhább mioczén mészköveink a lajtahegy- 
ségből a I. grafikus kimutatás szerint szinte silány mészköveknek tetszenek, holott 
mindazok a grafikus oszlopok, melyek közöttük magasabbra emelkednek vagy 
régibb tömött, vagy pedig egyáltalán őskori kristályos mészkövekre vonatkoznak ; 
pedig nem hiszem, hogy akár maga a szerző is a durvameszek és a kristályom 
mészkövek direct összehasonlítását megengedhetőnek tartaná. Egészen más a 
természete és czélja az egyiknek is, meg a másiknak is. 
A másik lényegesebb kifogásom a második rovat ellen irányul. Itt ugyanis a 
kőzet neve gyanánt csakis a népies neveket találjuk u. m. tömött mészkő, mészho¬ 
mokkő, homokkő, gránit, porphyr etc. minden pontosabb petrografiai és stratigrafiai 
megjelölés mellőzésével. Annál is inkább sajnáljuk ezt a fagyatkozást, ha meggon¬ 
doljuk, hogy ezen rendkívüli szorgalommal és szakértelemmel elkészült, valóban 
alapvető munka, kevés utánajárással is prascisitásban mennyit nem nyerhetett 
volna. Megengedem, hogy a Bécsben lakó szakközönség ezen hiányt nem érzi, 
mivel kétes esetekben összehasonlításra rendelkezésére állanak az eredeti pecséttel 
ellátott mintakoczkák; a nagy olvasó közönség azonban a tabella két elsír 
rovatából nem meríthet minden irányban teljesen megnyugtató tájékozódást. Az 
bizonyos, hogy olyan vidékeken, hol egyáltalában a jelzett kőzetből csak egy fajta 
fordul elő, a lelőhelyre és a kőzet minőségére semmi kétség nem foroghat fenn; 
olyan helyeken ellenben, a minő a lajtahegység, a hol a neogén kor minden eme¬ 
letében mészköveket, s mindegyiknek a területén számos kőbányát, sőt olykor még 
egy és ugyanazon kőbányában kétféle mészkövet is találunk, Hanisch adatai 
szerint igen bajos, sőt némely esetben teljes lehetetlenség eligazodni. 
Ezen két szempont indított engem arra, hogy Hanisch adataiból a magyar 
kőzetekre vonatkozó adatokat kiszedjem és geológiai koruk szerint csoportosítva 
száraz állapotban megállapított szilárdsági coéfficienseik szerint újból rendezzem. 
Összehasonlításul pedig még nehány hasonkorú és hasontermészetű szintén lajtha- 
hegységbeli ausztriai kőzetet is hozzácsatoltam. Ezen táblázat révén azután már 
jobban kitetszik a magyar neogén durvameszek sokfélesége, valamint szilárdsá¬ 
gának viszonyai is. 
(137) 
