264 
D r KOCH ANTAL: 
levöleg a zsilyvölgyi szénteknőt választotta volt és feladatát, a mint azt 
«A zsilyvölgyi szénteknő»-nek a «Munkálatoka Y-ik kötetében megjelent 
részletes leírása bizonyítja, fényesen megoldotta. Hantken azután is fárad- 
hatlan kitartással folytatta és az egész országra kiterjesztette széntelepeink 
és azok bányászati viszonyainak kutatását és kitartó munkásságának és 
mély szakértelmének sikerült 1878-ban egy olyan összefoglaló monogra- 
pliiával megajándékozni hazánkat és a tudományt általában, mely nemcsak 
itthon, de mindenütt számot tesz és mint alapvető munka hosszú időre az 
ezen irányban foglalkozó mind a tudomány, mind a gyakorlat emberének 
nélkülözhetlen vademecumja lesz. 
De visszatérek elhunyt tagtársunk életrajzának vázolásában az 18G8. 
évre, a mely messze kiható, az ország vitális érdekeibe is mélyen bevágó új 
tudományos tevékenységének a kiinduló pontját képezi. Ebben az évben 
vette át tudvalevőleg, mérvadó szakférfiak ajánlatára, a földművelés-, ipar¬ 
és kereskedelemügyi m. kir. minisztérium kebelében fölállított ideiglenes 
földtani osztály vezetését; ebből a következő évben a m. kir. földtani 
intézet nőtte ki magát, melynek első igazgatójává, osztály tanácsosi ranggal 
kineveztetett. Új fontos állásában és széles hatáskörében most fokozott 
tevékenységet fejtett ki, egyrészt az új intézet szervezése, berendezése és 
az adott viszonyokhoz mért fejlesztése körül; másrészt -— és ezt talán első 
sorban kellett volna fölemlítenem — főleg tudományos munkálkodásában, 
melynek maradandó nyomai az ő igazgatósága alatt megjelent első 6 kötet 
Évkönyvéi)-ben föltalálhatok, s a fiatal intézetnek jó hírét és nevét csak¬ 
hamar a hazán kívül is megalapították. 
Ezen időszakon belül írta és publicálta legnagyobb és legbecsesebb 
munkáit, így a már elősorolt «A magyar korona országainak széntelepei és 
szénbányászatán-n kívül, hogy sokat ne említsek, «a Clavulina Szabói- 
rétegek faunájáról') szóló szép monographiát és «Az 1880. évi zágrábi föld¬ 
rengés')-ről szóló becses tanulmányát. A m. tud. akadémia ilyen szép tudo¬ 
mányos tevékenységgel szemben szintén nem késhetett az elismeréssel, és 
1874-ben rendes tagjainak sorába fölvette Hantken-í. a ki, miként az előtt, 
most is, gyakran fölkereste az akadémia fórumát, sokszor polemikus és 
kritikai éllel írt, de mindig tárgyilagos és tartalmas értekezéseivel. 
Az évről évre fejlődő m. kir. földtani intézet igazgatásának növekedő 
gondjai és bajai azonban nyugalmasabb állás kérésére késztették Hantken-í, 
és így történt, hogy kiváló tudományos működését méltányolva, melyet 
föképen a pakeontologia terén kifejtett, a vallás- és közoktatásügyi m. kir. 
minisztérium 1882-ben a pakeontologia tanszékét creálta az egyetemen, 
mire Ő.Felsége Hantken-í annak első tanárává kinevezte. Ezzel a boldogúlt 
elérte vágyainak határát; visszavonulhatott dolgozó szobájának csendes 
magányába, tetszése szerint kirándúlhatott az ország egyik vagy másik 
pontjára, hogy tanulmányaihoz új anyagot és adatokat gyűjtsön, és zavar- 
(172) 
