D' PRIMICS GYÖRGY. 
269 
PRIMICS GYÖRGY. 
(1849—1893.) 
Dl’. KOCH ANTAL-tÓh* 
Ha szomorú kötelesség volt elhúnyt egyik mesteremről megemlé¬ 
keznem, ki a természetnek rendes menete szerint tisztes életkornak hatá¬ 
ráig, jó viszonyok közt élve, szellemi tehetségeinek teljességét szabadon 
kifejthette és érvényesíthette; mennyivel szomorúbb és lehangolóbb a 
kegyeletnek az az adója, melylyel társulatunk egy fiatal buzgó tagja, nekem 
volt kedves tanítványom, emlékének tartozom, kit a sors kegyetlen szeszélye, 
miután sok küzdelem után végre tehetségeinek és természetének megfelelő 
álláshoz jutott, élete derekán, hasznos és még sokat ígérő tevékenységének 
tetőpontján, körünkből kiragadott. Ha ott a természet megmásítliatlan 
rendjén okunk volt megnyugodni; alig találunk okot a megnyugvásra, 
ha csak azt nem, hogy az elhúnyt mindvégig önfeláldozóan teljesítette 
kötelességét, és mint hős katonát a csatatéren, hivatása teljesítése közben 
érte a nem dicstelen halál. Már betegen, de azért senkinek sem panasz¬ 
kodva, indult el a boldogúlt a múlt nyári geológiai fölvételekre, a havasok 
üde légkörében a munka közt gyógyulást remélve ; azonban csak Belényesig 
juthatott. Itt tüdőemphysema és ezzel párosult szívbántalom ágyhoz 
szegezte és rövid szenvedés után augusztus 9-ikén éjjel egy apoplexia, szor¬ 
galmas, munkás életének hirtelen véget vetett. 
A m. kir. földtani intézet igazgatósága, melylyel a váratlan halálesetet 
táviratilag tudatták, rögtön intézkedett, hogy Dr. Pethő Gyula főgeológ, 
az osztálynak vezetője, melyben PRiMics-nek működnie kellett volna, 
Belényesre utazzék és az elhúnyt tiszttárs földi maradványainak tisztességes 
eltemettetéséről gondoskodjék. A temetés Dr. Pethő Gyula főgeológ, mint 
a m. kir. földt. intézet képviselőjének, az elhúnyt belényesi barátjainak és 
számos tisztelőjének jelenlétében és őszinte részvéte mellett augusztus 11-én 
délután történt. 
A korán elhúnyt tagtárssal a hazai geológia, és különösen a m. kir. 
földtani intézet oly munkaerőt vesztett, a melynek eddigi sikeres működése 
a jövőre nézve a legszebb reményekkel bíztatott; megérdemli tehát tőlünk, 
hogy e helyen kegyelettel méltassuk az elhúnytnak érdemeit és átadjuk a 
jövőnek is rövid életrajzát. 
Primics György Závidfalván, Beregh megyében, 1849 ápril 28-ikán 
* Felolvasta az 1894 febrnárius 7-én tartott közgyűlésen. 
(177) 
