A TŐZEG MAGYARORSZÁGON. 
“283 
megint a föllápképződésnek tér; a nélkül azonban, hogy különös mértékben 
nyilvánulhatott volna. 
A legvastagabb föllápokat nem is találjuk egyszersmind a föllápokban 
leggazdagabb vidéken; mert az árvamegyeiek vastagsága 1,5—4 m, a liptó- 
és szepesmegyeiek 0,4—2—3 m között ingadozik ; csak a délkeleti hegyvi¬ 
déken van egy-kettő, mely nagyobb vastagságánál fogva figyelemre méltó, 
így a Szt.-Anna tó melletti lápban a fúró egész hossziíságában — 10 Va m 
— sülyedt el a sphagnumban, a nélkül, hogy fenékre illetőleg eltőzegesedett 
sphagnumra akadt volna. Ivolozs megyében a Meleg-Számos föltárt egy föl¬ 
lápot, mely 4—8 m; a Hideg-Számos pedig egyet, mely 6 m vastag. 
A legtöbb jelentés szerint a föllápokban három tőzegréteg volna meg¬ 
különböztethető, melyek legtöbbjében famaradványok is fordulnak elő. 
A mi föllápjainkból eddig még kevesebb palaeontologiai leletet isme¬ 
rünk mint a síklápjainkból; egyesegyedül egy régibb adatunk van, mely 
szerint Árva megyében a Jablonka melletti tőzegben egy az elenével (Cervus 
Alces) «analóg» agancsot tatáltak. 1 
Keveset tudhattunk megtudósítóink útján a föllápok altalajáról. A dél¬ 
keleti hegyvidéken ez szintén leginkább szürke, itt-ott homokkal kevert quarz 
-és agyag, csak a Szamos melletti tőzeg települt a kristályos palák törmelékére. 
Egyedül Rehmann A.-nak 2 a Csorbai-tó föllápjairól mondottak után, melyek 
szerint e lápok a glecserek alkotta tómedenczékben képződtek, azt hiszem, 
nem tévedek, midőn Magyarország föllápjait postglacialis koruaknak 
mondom. 
A tőzegnek hazánkban való elterjedése és jelenlegi állapotja csak¬ 
ugyan, úgy látszik, igazat ad azoknak, kik azt állitják, hogy a tőzegképzödés 
kelet felé sohasem jutott különös jelentőségre és hogy a mésztufa képző¬ 
déssel együtt most szünőfélben van. 3 
I, A Dunán túl. 
Moson, Sopron, Vas, Zala, Somogy, Veszprém, Győr, Fehér, 
Tolna, Baranya vármegyék. 
Magyarország legnagyobb lápterülete a Duna jobb partján fekszik. 
Annak mintegy góczpontját képezi a Hanság, mely nem egyéb, mint egy 
nagy, úgynevezett «savanyú rét» és Sopron vármegyének északi részétől egé- 
1 Jakrbuck cl. k. k. geol. Reichsanst. Wien. Bel. II. 4. pag. 160. 
2 Rehmann A.: Eine Moránenlandschaft in dér Holien Tatra und andere 
Gietscherspuren dieses Gebirges. — Mittkeilungen d. k. k. geogr. Ges. Wien 1893. 
Bd. XXXVI. pag. 473. 
3 V. ö. Staub M.: A gánóczi mésztufa-lerakodás flórája.— Földtani Közlöny. 
XXIH. köt. 162 1. 
(191) 
