IRODALOM. 
309 
Az előbbiekben taglalt és az alsó-stájerországi St.-Brix melletti, a Lubellina- 
graben-ből ismert fauna hasonlatossága folytán, szerző a Sotzka-rétegek korának 
kérdését is érinti, a melyekre véleménye szerint koránt sincsen kizárva azon 
lehetőség, hogy az úgynevezett Sotzka-complexus úgy krétakorú (Rötschaclr), 
mint ó-eocen (Lubellingraben, talán Trattinik, Hrastovec, Cerovec és Heiligen- 
geist), valamint oligocen (a Ceritliium m&rgaritaceum-ot tartalmazó rétegek, 
Sotzka, talán még Eibiswald, ha ez ugyan nem fiatalabb) rétegeket tartalmaz, 
miként ez eset nyugati Magyarországon (kréta: Ajka, ó-eocen: Dorog, Tokod, 
Nagy-Kovácsi stb., oligocen: Szarkás, Annavölgy, Tokod stb.) is előfordul. 
Ha a Lubellinagraben faunájának ó-eocen kora valóban bebizonyosodnék, 
úgy ezen előfordulás az összekötő kapcsot képezné a magyarországi és felső-olasz¬ 
országi lignitek között. Franzenau Ágoston. 
(11.) Oppenheim, Paul: Die Gattungen dér Dreyssensia van Beneken und 
Congeria Partsch, ihre gegenseitigen Beziehungen und ihre Vertheilung 
in Zeit und Raum. (Zeitschr. dér Deutsch. geol. Gresellsch. Berlin. 1891. 
XLIII. Bd., pag. 923, mit einer Tafel.) 
A többiek között le van írva a Dorogon, Annavölgyön, Nagy-Kovácsin és 
más helyeken, az eocen brakkvizi rétegeiben előforduló Tichogonia (Congeria) 
eocemca Mun.-Chalm. Franzenau Ágoston. 
(12.) Yacek, M.: Übér die geologischen Verháltnisse des Rosaliengebirges. 
(Verhandlungen d. k. k. geolog. Reichs-Anst. Wein 1891. pag. 309—317.) 
Szerző, a stájer-alsó-ausztriai Alpok kristályos központi zónájában eszközölt 
felvételeit K felé folytatva, a Rozália-hegyscget is vizsgálat alá vette, a melylyel e 
kristályos középponti zóna magyar területen K -i végét találja. 
A Rozália-hegység jól körülírt orografiai egységet képez. Ny felől a «Pitten- 
bacli» völgye és a «Mönichkirchen» nyerge által a szomszédos «Wechsel»-csoport¬ 
tól elválasztva, a többi három oldalon a bécsi medencze, valamint a magyar-stájer¬ 
országi dombos vidék neogen képződményeitől élesen van körülvéve. A Rozália- 
hegység elnevezése azonban, szorosan véve, az imént körülírt hegységcsoport csak 
éj szaki részére áll. 
Geológiai tekintetben a Rozália-hegység a Weclisel-Semmering-tömegnek 
természetes folytatásaként tűnik fel. Ha a hegység belsejébe benyúló harmadkorú 
lerakodásokat is tekintetbe veszszük, akkor hat stratigrafiailag önállóan fellépő 
rétegsystema az, mely a Rozália-hegység alkotásában részt vesz: ugyanis gnájsz, 
mészphyllit, quarzphyllit, quarzit, « Semmenng » -mészkő és a harmadkor. 
A hegység túlnyomó legnagyobb részét a legmélyebb rétegsystema lerako¬ 
dásai, t. i. durva gnájszok képezik. Igen jellemző, e gnájszszintet kitüntető ama 
jelenség, hogy gyakran fehér, könnyen szétmorzsolható és zsiros tapintatú pala van 
közbe telepedve, mely pala túlnyomóan finompikkelyes, sericitnemű, leucophyllit 
néven leirt ásványból áll. 
(217) 
20a 
