310 
IRODALOM. 
Ahol e leucophyllit-betelepedések kiváló tiszta minőségűek, ott a Rozália- 
liegységben igen gyakori iparnak, az ú. n. talkiszapolásnak képezik a tárgyát. 
A leucophyllit-betelepedéseket tartalmazó durva gnájszok szintje a gnéjszok 
azon nagy tömegének stratigrafiai hasisát tünteti elő, a melyből a Wecksel- 
tömzs lapos piramisa felépül. A Rozália-begység gnájszszelvényeiben ellenben e 
szint a legfelső tagot képezi, mely alatt még két tag különböztethető meg. Lefelé 
t. i. legközelebb, concordánsan települve és váltakozástól közvetve, túlnyomóan 
palás-gnájszok következnek, melyek complexusa nem éppen nagyon vastag, de 
melyek ismételten kibukkannak. A Rozália-begység gnájszszelvényeinek legmélyebb 
tagját jól rétegzett, sötét, ampbibolban bővelkedő kőzetek, azaz amphibol-gnájszok 
képezik, de ezen ampbibolgnájsznak, csak a legfelső része jut itt napra, minthogy 
e hegységben a feltárások sehol sem oly mélyek, mint Stájerországban. 
Ha a Rozália-hegység gnájszprofiljait a teljes, normális gnájszprofillal, pl. az 
alsó Mürzvölgy környékén összehasonlítjuk, azon feltűnő eredményre jutunk, hogy 
a Rozália-hegységben az óriási gnájsztömegek csak igen csekély része van kép¬ 
viselve és hogy e hegységben a normális gnájszprofilnak — melynek vastagsága 
kb. 30.000 lábra tehető volna — csaknem két felső harmada hiányzik. Ezen 
tényleg meglevő tökéletlenséget szerző nagymérvű abrasiora vezeti vissza, mely 
abrasio a két fiatalabb kristályos csoport (mészphyllit és quarzphyllit) lerakodása 
előtt kell, hogy végbement legyen. 
Ha — úgy mondja a szerző - a Rozália-hegységet egészében tekintjük* 
akkor nagyjában a gnájsztömegek emelkedésével van dolgunk, mely emelkedés a 
kristályos zóna e legvégső keleti végén azon nagy synclináléra következik, mely a 
szomszédos Wechsel-terület tektonikáját uralja. 
A terület legdélibb részében, t. i. Borostyánkő környékén miként azt 
Dr. Hofmann Károly felvételeiből tudjuk túlnyomóan zöld, chloritos palák 
lépnek fel, melyek helyenként igen sok meszet vesznek fel, sőt részben tisztátlan, 
csillámos, táblás mészkőbe mennek át. E fölött concordánsan vastag szerpentin¬ 
takaró települ. Ugyané kőzetek a szomszédos Rohonczi-hegység kristályos szigete 
nyugati felében is nagy szerepet játszanak. A rétegsystema ez utóbbi hegységben 
azonban jóval tökéletesebben van kifejlődve, a mennyiben itt a szerpentintelep 
fölött a valódi mészphyllitek még nagy tömege következik. A Borostyánkő kör¬ 
nyékén fellépő kőzeteket szerző az ő «mészphyllit systemájához» számítja. 
A guarzphyIlitek hasonlóan, mint a Wechseltömzsnek É-ra előretolt gnájsz- 
tömege körül rakódtak, a Rozália-hegység legéjszakiabb gnájszsarkantyuját is 
köpenyszerűen veszi körül. Stache az ő megfigyelései alapján Nyugat-Tirolban a 
mészphylliteket a quarzphyllit-csoport hasisára állítja. Hasonló figyelhető meg 
Borostyánkő környékén, hol a quarzphyllit két kis foltja fellép, melyeknek keletije 
a szerpentintakarón discordánsan települ. 
Főleg a quarzphylliten, de több helyt a gnájszbasison is rajtaülve, a guarzituk 
14 km hosszú vonulatban jelennek meg, azonkívül pedig elszigetelt, kisebb foltok¬ 
ban mint pl. a rétfalvi «Ivogel» -hegyen, stb. lépnek fel. 
Szerző szerint «a quarzitcsoport eloszlásától egészen függetlenül)) a terület 
E.-i részén mészkő mutatkozik kis részekben, mely petrografiailag a Semmering- 
terület mészköveivel megegyezik. Ilyen mészkő-részek — mint ismeretes —- 
Fraknóvárán, Újteleken stb. jelennek meg. T. Roth Lajos. 
(218) 
