STUR DENES. 
357 
alakjokra, mind nagyságukra nézve nagyon változnak. Míg a termő törzsökön 
a levólvánkosok a törzs kerületben való növekedését követhetvén, a kifej¬ 
lődés első stádiumától kezdve nagyságuk négyszeresét is elérhetik (ezek a 
Lepidodendron- levélvánkosok); addig magán a termő-tobozon (a Lepido- 
strobus- levélvánkosok) alakjok annyira megváltozott, hogy az alapala¬ 
kot, melyből keletkeztek, csak nehezen lehet bennök fölismerni. Az 
alak azon két szélsősége között fekszik a tenyészrügyeket fejlesztő lepido- 
dendron törzs levélvánkosainak alakja (a Lepidophloios- levélvánkosok). 
A mit eddig bizonyos Lepidodendron fajoknál az «ágak sebhelyeinek)) tekin¬ 
tettek, azok Stur szerint semmi egyebek, mint lehulott bulbillák (tenyésző 
hagymák, tenyésző rügyek) hátramaradt nyomai. 
Stur a mint a flórával, ép oly behatóan foglalkozott a dachscliiefer 
geológiai viszonyaival is; megállapította azt, hogy a dachschiefer a szénmész 
aequivalense és ez alkalommal Heer Ursa emeletére vonatkozólag is akként 
nyilatkozik, hogy ez a dachschiefer-nél idősb, mely nézete a legújabb időben 
Nathorst A. G. rendkívül becses munkájában 1 megerősítést nyert. 
Stur rendkívüli szorgalmának és alapos tanulmányozásának újabb 
bizonyítékát a schatzlari rétegek flórájáról szóló munkáiban is adta. Az 
első kötetben 2 a harasztokkal foglalkozik. Közülök 15 genushoz tartozó 
105 fajt kimerítően ír le. Az által, hogy szigorú körültekintéssel azon töre¬ 
kedett, hogy minden egyes alakot pontosan körülírjon, rendkívül becsessé 
tette müvét a tudományra nézve és ez alkalommal nemcsak az Ausztriában 
és Sziléziában talált fajokra szorítkozott, hanem az ismeretes és neveze¬ 
tesebb külföldi lelethelyek növényeire is kiterjesztette figyelmét. Vizsgáló¬ 
dásainak főeredményének azt tekintette, hogy a saarbrückeni, illetőleg 
schatzlari emelet a felső carbon középső emelete és hogy növényei sokkal 
jobban térnek el mind az idősb mind a fiatalabb emeletektől, mint sem hogy 
azt eddig hitték. Stur kimondja, hogy ez emeletnek «egyetlen egy haraszt- 
faja sincs», mely a legközelebbi időssel vagy fiatallal közös volna. 
Nem kisebb gonddal foglalkozott Stur a schatzlari rétegek calama- 
riái-w al is. 3 Ezeknél is mélyen bocsátkozik a morphologiai részletek tanul¬ 
mányozásába, különösen a törzsekéibe, melyekre nézve az eddig divó néze¬ 
tektől egészen eltérőket vall; így például a calamit törzseket éppen megfor¬ 
dított helyzetben mutatja be. 
Igaz, hogy Stur nem minden új nézete találkozott szaktársainak véle- 
1 Die paláozoischen Flórén dér arktischen Zone. I. 
2 Die Carbonflora dér Scliatzlarer Scliichten. Abtli. I. Die Farne. — Ablidlgn. 
d. k. k. geol. Reichsanst. Wien. Bd. XI. Abtli. 1. gr. 4°. 418 pp. 49 táblával és 48 
zinkotypiával. Becs 1885. 
3 Die Carbonflora dér Sckatzlarer Scliichten. Abtli. II. Die Calam árién — Ablidlgn 
d. k. k. geol. Beichsanst. Wien. Bd. XI. Abtli. 2. 240 pp. 25 táblával és 43 zinkoty¬ 
piával. Bécs 1887. 
(227) 
