A TŐZEG MAGYARORSZÁGON. 
387 
A lápban öt réteget tudtam megkülönböztetni: 1. Zsombékok képezte 
réteg; 2. kevésbbé tömött, még szálas barnaszinű réteg; 3. tömött, erősen 
képlékeny, fekete réteg; 4. széthulló, nedves, sárszerű, fekete réteg; 
5. agyagos földes réteg, mely alatt a fenékalkotó szürkés agyag van. 
A Pokorny és Korompay által említett Kanyapta vidékén bejártam 
Tornától kezdve Zsarnó, Péder, Jánok, Bodoló, Szepsi, Makrancz, Pány, 
Csécs, Bette, Alsó- és Felső-Láncz, Komorócz és Gombos helységek határait, 
a nagy várakozás ellenére igen kevés eredménynyel. Csak a következőket 
említhetem: 
4. Gombos és Alsó-Láncz helységek között terül el az ú. n. «Harma- 
dosi rét» nevű tőzeges terület, mely 200 holdnyi nagy és vastagsága 
15—32 cm között váltakozik. Két rétege van, de az alsó már kissé agyagos. 
A vízelvezető árkok ásásakor állítólag találtak fatörzsöket. Az altalaj agyag. 
Régebben e lápos terület nagyobb volt, de a perzselés és lecsapolás folytán 
mindinkább kisebbedett. 
5. Szepsi mellett a Dessewffy-féle kertben a «makranczi telep», mely 
azonban csak Va holdnyi nagy és 1,5 m vastag; a «Szegény tanya» felé 
eső falu részén azonban van 3—4 holdnyi nagy és 2 m vastag telep, mely¬ 
nek altalaja szintén agyag. 
A nevezett helységek a Kanyapta völgyének két oldalán feküsznek 
olyképen, hogy valamennyinek a határa beér a köztök fekvő Kanyapta 
patakig olyformán, hogyha a Ivanyapta-patak mentén esetleg előfordulhatna 
tőzeges terület, úgy több község határát érintené. 
A Kanyapta-patak az Ida s más patakok összefolyásából keletkezik s 
vidéke most már a szabályozás óta csak a nedvesebb években számítható 
a mocsárságoklioz. A Kanyapta szabályozásának és levezetésének meg¬ 
kezdése előtt (1763 körül), különösen a múlt században a völgyet víz alá 
borította, mert lefolyása különben is csekély a Zsarnó-Somodi közti gát 
miatt. Talaja különben itt-ott márgával kevert agyag. Mielőtt tehát a 
Kanyapta lefolyását megnyitották volna, megvoltak a tőzegképződésnek 
kedvező feltételei. Korompay a vidék jellemzésében erről meg is emlékezik, 
mondván : «azon időben ezen tájék nagy része erdővel volt fedve, a vizi 
madarak tömérdekit táplálta, ... a népnek vadászaton kívül nádiás, csík- 
és pióczafogás lévén egyedüli jövedelme. Villós kigőzölgései a tüzes emberek 
felőli mesékben maiglan (1866) is élnek a nép szájában#. S hogy e terü¬ 
leten csakugyan kellett tőzegnek előfordulnia, az Pokorny adataiból is 
kitűnik, hiszen az ő közlése szerint Frankel Gyula kerületi orvos az ottani 
tőzegek használhatóságát ki is próbálta. 
Én ennek daczára a most már száraz években (minő az 1892-iki is 
volt) megközelíthető terület legnagyobb részét gyalogosan (a lovak s a 
szekerek az árkok s itt-ott előforduló süppedékes helyek miatt csak bajjal, 
sőt veszélylyel járhatják) az illető birtokosok szives kalauzolása mellett 
(257) 25* 
