rakteristisk og yppig Vegetation, der saa godt som udelukkende 
bestaar af Fucacéer, nemlig øverst Pelvetia canaliculata og der¬ 
under nedefter Fucus spiralis, Fucus vesiculosus, Ascophijllum 
nodosnm og nederst Fucns inflatus, der voxer noget over og 
undertiden ogsaa noget under laveste Vandmærke. Som Følge 
af at disse fem Fucacéer er en Del forskellig udrustede til at taale 
Bølgebevægelse eller Indblanding af ferskt Vand, finder man dem 
ikke altid sammen. Paa de mest beskyttede Steder vil man saa- 
ledes i Almindelighed finde Pelueiia, Fucus vesiculosus og Asco¬ 
phijllum dominerende, medens Fucus spiralis og F. inflatus helt 
mangler her eller kun er repræsenterede ved nogle faa, spredt 
voxende Individer. Hvor Kysten begynder at blive noget mere 
udsat for Bølgeslag, indfinder de to sidstnævnte Alger sig; bliver 
den efterhaanden end mere udsat, forsvinder først Fucus vesi- 
culosus , derpaa Ascophijllum fuldstændig, og kun Fucus spiralis 
og' F. inflatus bliver tilbage. Typisk udviklet kan disse to voxe 
paa endog ret aaben Kyst, men jo mere udsat denne bliver, 
desto mindre bliver Fucus- Arterne og danner saaledes en jævn 
Overgang til det ovennævnte, for udsat Kyst karakteristiske 
Fucizs-Samfund. Hvad Pelvetia angaar, kan denne omend sjæld¬ 
nere ogsaa findes paa ret aaben Kyst, hvor foranliggende Skær 
skærmer den noget, og da den tillige paa saadanne Steder 
voxer i meget betydelig Højde over højeste Vandmærke, hvor 
den i Almindelighed kun rammes af Sprøjtet fra Brændingen, er 
den naturligvis ogsaa derved mindre udsat for Havets Angreb. 
For de Arters Vedkommende, der findes ved Grønlands Ky¬ 
ster, nemlig Fucus vesiculosus, Ascophijllum nodosnm og Fucus 
inflatus, stemmer disse Iagttagelser godt overens med, hvad 
Bo sen vinge meddeler herom (45, p. 197), og ligeledes er Ilo¬ 
sen vinge’s Udtalelse om, at Fucus vesiculosus er den, der gaar 
længst ind i Bunden af Fjordene, hvor Vandet paa Grund af 
Elves Udløb kan være næsten ferskt, i fuld Overensstemmelse 
med mine Iagttagelser, dog kan Ascophijllum undertiden findes ! 
voxende ved Bækkes Udløb, hvor Algen under Ebbe ganske 
overrisles af ferskt Vand, men det er altid længere ude i Fjor- i 
dene, hvor det saltholdige Havvand under Flodtid overskyller 
Voxestedet. 
Som alt nævnt voxer Pelvetia øverst, og den danner paa be¬ 
skyttet Kyst ved og noget over højeste Vandmærke et Samlag, 
der i horizontal Retning kan have ret stor Udstrækning, men i 
