29 
aabne Havs Brænding udsatte Steder kan stige endnu højere 
op. I sydligere Egne er Porphyra -Sam 1 aget nemlig en udpræget 
Vintervegetation. I den bohuslanske Skærgaard fandt saaledes 
Kjellman (24) et yppigt Porphyra -Samlag paa de yderste Skær 
mod Havet under sit Ophold der i December—Januar 1874—75, 
medens denne Vegetation ganske mangler om Sommeren, hvad 
jeg ogsaa selv har haft Lejlighed til at se under et Besøg i Ly¬ 
sekil 1899; heller ikke fandtes denne Alge paa Klipper i Firth 
of Forth ved North Berwick, hvor jeg en Dag i Juli Maaned 
1900 havde Lejlighed til at se lidt paa den derværende Alge¬ 
vegetation, medens den rimeligvis ogsaa her er yppigt udviklet 
i Vintermaanederne. Ved Norges Vestkyst fremhæver Boye (5, 
p. 20—21), at Sognefjorden, i hvert Tilfælde om Sommeren, sy¬ 
nes at danne Sydgrænsen for dens Optræden, idet han støtter 
sig dels til egne Undersøgelser dels ogsaa til Ha nst een’s, lige¬ 
som han fremhæver, at man i Følge Kl een maa antage, at 
Porphyra er formationsdannende i Nordland. En saa yppig 
Sommervegetation af Porphyra , som vi har paa Færøerne, fin¬ 
der man sandsynligvis først Mage til i det nordlige Norge. 
Boye udtaler ogsaa, at i de Egne af Norges Vestkyst, som han 
undersøgte, fandtes aldrig fuldtudviklede, frodige Exemplarer, 
men stadig kun helt eller halvt udtørrede Bester, og han mener, 
at den sandsynligvis her er en udpræget Vinteralge. At den og¬ 
saa om Sommeren kan holde sig yppig paa Færøerne skyldes 
naturligvis for en Del det næsten altid urolige Hav, idet der 
selv med stille Vejr som oftest er Dønning og dermed Bræn¬ 
ding langs Kysten. Og selv om der undertiden kan indtræffe 
Perioder med ganske rolig Sø, er den litorale Algevegetation 
ikke særlig stærkt udsat for Udtørring, idet dels den gennem- 
gaaende betydelige Luftfugtighedsgrad, dels den megen graa Luft, 
Taage og Begn, naturligvis i høj Grad modarbejder Udtørring; 
at det ikke desto mindre dog undertiden hænder, at den lito¬ 
rale Begions Alger og dermed Po/*p/ 2 z/ra-Samlaget kan udtørres 
paa Solskinsdage, har jeg omtalt ovenfor. 
Boye sætter Porphz/ra-Samlagets nederste Grænse ved høje¬ 
ste alm. Vandstandsmærke, der, som han ogsaa fremhæver, om¬ 
trent falder sammen med den skarpt markerede, hvide Linie, 
dannet af Balanerne. Som det fremgaar af mit Billede fra Mid- 
vaag (se Tavle 5) passer dette ogsaa godt med, hvad der er Til¬ 
fældet paa Færøerne, dog kun paa noget mere beskyttede Steder; 
