II 
ALGEVEGETATIONENS ALMINDELIGE KARAKTER. 
om Helhed betragtet maa Alge vegetationen ved Færøernes 
^3 Kyster betegnes som særdeles kraftig og frodig. At der na¬ 
turligvis paa ugunstige Lokaliteter som øverst i Fjæren eller 
inderst i Bugterne, hvor Vandet bliver mere brakt eller næsten 
helt ferskt, kan findes en Del forkrøblede Former bar ingen 
Betydning i Sammenligning med den Frodighed, der ellers præ¬ 
ger Vegetationen. Man kan vel ogsaa vanskeligt tænke sig nogen 
bedre Lokalitet for Udviklingen af en kraftig Algevegetation 
end Færøerne, hvor Kystens Beskaffenhed, Beliggenheden midt 
ude i et stort Ocean og Klimaet alle er gunstige for Algernes 
Trivsel. 
Ofte endog langt over øverste Vandmærke og ned til ca. 15 
Favnes Dybde bar man en tæt, veludviklet Algevegetation, der 
ved Tidevandet paa en naturlig Maade deles i 2 Begioner: den 
litorale og sublitorale. Faa Steder vil man vist finde en saa 
yppig litoral Flora som den færøske. Dette maa naturligvis først 
og fremmest tilskrives det meget gunstige Klima, dernæst Be¬ 
liggenheden i det aabne Hav, hvis Brænding næsten altid raser 
mod Kysterne og bevirker, at Algerne kan voxe i betydelig 
Højde over højeste Vandmærke. Dog naar Vegetationen i Fjæ¬ 
ren paa udsat Kyst næppe nogensinde en saadan Fylde, som 
man paa mere beskyttede Steder finder hos Fucacé-Vegetationen. 
Men ogsaa denne rige, litorale Flora bliver langt overfløjet af 
den sublitorale Begions Laminaria-Ve getation, hvis ofte næsten 
mandshøje Skove med en rig Underskov af Epifyter i stor Ud¬ 
strækning dækker Havbunden. 
Som i det hele taget i de koldt tempererede Have, saaledes 
er det ogsaa ved Færøernes Kyster Brunalgerne, der med Hen- 
