14 
øerne er forholdsvis meget høj om Vinteren, lav om Sommeren 
og meget ligelig fordelt hele Aaret rundt. 
Luftens Fugtighedsgrad er stor paa Færøerne; for Aaret er 
den 82, om Sommeren lidt større ca. 85, om Foraaret lidt 
mindre ca. 80. Naturligvis kan der indtræffe Afvigelser herfra, 
men disse er i Almindelighed kun kortvarige. 
Denne meget ensartede, lave Lu ftemperatur Aaret rundt i 
Forbindelse med den ret betydelige Luftfugtighed, der begge 
kun svinger lidt ud over det normale, er sikkert af stor Be¬ 
tydning for den litorale Algevegetation, og dennes store Yppig¬ 
hed paa Færøerne maa sikkert for en stor Del tilskrives disse 
Forhold. 
2. KYSTENS BESKAFFENHED . 
Den færøske Kyst maa siges at være ganske særlig gunstig 
for Algevegetationen. Overalt, hvor Kysten vender ud mod det 
aabne Hav, har vi en mere eller mindre sønderreven Klippe¬ 
kyst, hvad der navnlig er Tilfældet paa Øernes Nord- og Vestside. 
Klippen bestaar af Basalt og nærstaaende Bjærgarter, der let 
forvitrer, og som ved Havets og Vejrligets Indvirkning faar en i 
høj Grad ujævn Overflade, der byder et særdeles gunstigt Fæst¬ 
ningssted for Algerne. 
Snart falder Fjældet næsten lodret ned i Havet til betydelige 
Dybder, snart skraaner det jævnt med svagt Fald, saaledes at 
Dønningerne stadig kan slikke opad Skraaningen. Eller Kysten 
er paa lange Strækninger f. Ex. Myggenæs, Vestsiden af Syderø 
og Nordsiden af Strømø og Vaag'ø ganske sønderflænget med ! 
talrige, foranliggende større og mindre Skær i Havet og nedfaldne 
Klippeblokke stablede ovenpaa hinanden; derved fremkommer 
de mest forskelligartede Voxesteder fra stærkt udsatte til saa- 
danne med forholdsvis roligt Vand bag Skærene, ligesom der 
selv i Fjæren bydes Algerne de mest forskellige Grader af Lys¬ 
styrke, idet Dagslyset snart har fri Adgang til Algevegetationen, 
snart dæmpes ved overhængende eller nedfaldne Klippeblokke. 
Endelig findes der langs Kysterne en stor Mængde Huler og 
Grotter, hvor selv sublitorale Alger, der ellers kun forekommer 
