75 
den her paa ca. 1 Favns Dybde et Samlag, og man ser ved 
Lavvande dens Blade Ilyde paa Overfladen af Søen. Zostera hu¬ 
ser her som andensteds en Del forskellige epifytiske Alger f. Ex. 
Enteromorpha- Arter, Ectocaipus Moralis, Chantransia virgatula, 
og C. secundata, Mikrosyphar Zosteræ , Scytosiphon lomentarius 
og andre. 
3. DEN NEDRE GRÆNSE FOR ALGE VEGET ATI ON EN. 
DEN ELITORALE REGION. 
Da jeg, som ovenfor fremhævet, i Overensstemmelse med 
Rosenvinge har bestemt den elitorale Region som den Del 
af Havbunden, der er blottet for fastsiddende Vegetation, kan 
dette Omraade lades ude af Betragtning her. Der kan naturlig¬ 
vis af og til i langt større Dybder, end den fastsiddende Alge¬ 
vegetation gaar ned, findes løstliggende Alger, som fra deres 
oprindelige Voxested er førte ud paa større Dybder af Strøm¬ 
men, og saadanne Algedele kan maaske ogsaa holde sig levende 
her i nogen Tid ved at tære paa de Reservestoffer, de indehol¬ 
der, men naar disse er opbrugte, vil de naturligvis gaa til 
Grunde. De har imidlertid ingen Betydning ved Bestemmelsen 
af den Dybde, hvortil Algevegetationen formaar at trænge ned; 
her interesserer os alene den virkelig fastsiddende Algevege¬ 
tation. 
Men at fastslaa, hvor dybt Grænsen for denne ligger, er ret 
vanskeligt; den varierer meget i de forskellige Have og afhæn¬ 
ger af, hvor dybt tilstrækkeligt Lys kan naa ned. Længst ned 
gaar Lyset i Troperne, hvor Solstraalerne omtrent lodret træffe 
Havets Overflade, hvorimod disse med tiltagende Breddegrad 
ramme Havoverfladen mere og mere skraat og derfor ikke for- 
maa at trænge saa dybt ned. I Følge Bert hold fandtes i om¬ 
trent 120—130 Meters Dybde endnu en rig Vegetation af Dyb¬ 
havsformer i Golfen ved Neapel, og i Troperne maa det for¬ 
modes, at Algevegetationen gaar endnu dybere ned. For Grøn¬ 
lands Vedkommende mener Ro s en vinge, at den nedre Grænse 
for Algevegetationen omtrent vil ligge mellem 20- og 30-Favne 
