102 
thamnion lævigatum , Lithophyllum incrustans , Ectocarpus Inci- 
fugus, Ectocarpus velutinns, Himanthalia lorea, Valonia ovalis 
og flere andre. 
L DEN FÆRØSKE HAVALGEFLORAS OPRINDELSE. 
Man kan sikkert med Kjellman (27, p. 58—77) og Reinke 
(42, p. 96—99) gaa ud fra, at Nord-Atlanterhavets nuværende 
Algeflora saavel paa europæisk som amerikansk Side er op- 
staaet ved en Blanding af atlantiske og arktiske Arter. Jeg skal 
i Korthed anføre Hovedtrækkene i denne Opfattelse. 
Der har i Tertiærtiden uden Tvivl existeret en Landhro, der 
fra europæisk Side over Færøerne og Island naaede til Ame¬ 
rika; herved forklares den særdeles store Lighed mellem Alge¬ 
floraerne paa begge Sider af Oceanet. Nord for Landbroen 
fandtes i Ishavet en arktisk Flora, der har været meget forskel¬ 
lig fra den, der voxede Syd for Landbroen. Denne gamle, ark¬ 
tiske Algeflora har, som Kjellman fremhæver, haft sin Udvik¬ 
ling i selve Ishavet, og den har været meget rig paa endemiske 
Arter. Men efter at Landbroen var bleven gennembrudt, hvad 
der rimeligvis er sket i den senere Tertiærtid, begyndte en 
Sammenblanding af Arterne i de to tidligere adskilte Floraom- 
raader, og denne Artsudvexling fortsattes til Glacialperioden. 
Under denne, da Ishavet og det nordlige Atlanterhav helt dæk- 
kedes af uhyre Ismasser, blev Algefloraen her tvungen til at 
vandre Syd paa, saaledes at der formodentlig helt nede ved det 
sydlige Englands og Nord-Frankrigs Kyster fandtes en arktisk 
Flora. Paa sin Vej mod Syd traf imidlertid den frem^kkende 
arktiske Flora sammen med Resterne af den atlantiske; en Del 
af denne Floras Bestanddele maa naturligvis formodes at være 
bleven dræbt eller at være flygtet forud til endnu sydligere 
Egne, men en Del udholdt Klimaforandringen og indblandedes 
i den Nord fra kommende, arktiske Flora. 
Da Isen efter Glacialperioden atter gik tilbage, rykkede den 
nu af to Floraomraader sammenblandede Algeflora atter mod 
Nord, dog saaledes at enkelte arktiske Former, som formaaede 
at udholde den højere Temperatur, forblev voxende endog ved 
Frankrigs og Englands Kyster, medens andre atter trak sig til¬ 
bage til det egentlige Ishavs Regioner; omvendt fulgte adskillige 
