124 
TÁRSULATI ÜGYEK. 
lobbanó lelkesedés ha elhamvadt az ellenkező túlságba jutunk, megérthetjük, 
hogy miért züllik el az, ki fáradtsággal szerzett ismereteit használat híjával 
lassanként felejteni kénytelen. Szárnyalásából a materiális gondok a földhöz 
lehúzzák s így terem meg nálunk a tudós proletár, ezert sovány a tudomány 
succrescentiája is. 
Nagy baj az, hogy a quaíifikált fiatalokat olykor elhelyezni sokáig nem 
lehet; felismerték ezt már mindenfelé nálunk. Sok a tanult ember, mondják. 
A dolog velejét azután abban keresik, hogy mint mondani szokás, túltermelés 
ez a tudományos pályán, a nem kevéssé fontos gyakorlati pályák rovására. 
Nálunk még igen sok szegény is urnák taníttatja a fiát, a módosabb meg 
azzal biztatja a hanyag gyermeket, hogy oha nem tanulsz, hát mesterem¬ 
bernek adlak». Ezekben pedig ugyancsak a nemzeti sajátság gyökerét látjuk. 
Prókátor népnek hívtak bennünket egykor, de ma is megillet e jelzes, és azt 
vélem, ez ha csak a tanultságra vonatkozik, egymagában nem volna meg a 
baj. Mert vájjon káros lehet e hazánkra az, ha mentöl több, egyetemen 
tanult embere támad? Én mindig azt hallottam, ma is azt vallom, ez nem 
káros, sőt igen kívánatos dolog. 
I)e kétségtelenül igen nagy baj a szegénység maga. Pedig mi szegények 
vagyunk. Tapasztalásból tudjuk, hogy ott, a hol a mód, ott a műveltségre 
is gyakrabban akadni. A leggazdagabb népek a legműveltebbek is. Azonban 
míg könnyebben művelődhet a gazdag azért, mert epen gazdag, addig azt se 
feledjük el, hogy egyúttal a műveltség az, mely meggazdagíthat is. A köz- 
vagyonosodás terjedésére én ezért a műveltség átalánosításán kívül hatható¬ 
sabb módot nem igen ismerek. Azért, ha már a magyar úrhatnám természetű, 
legyünk csak prókátor nép, de művelt meg munkás egyúttal ezentulra is, 
mert meggyőződésem az, hogy az átalánosabb művelődéssel maga a szegény¬ 
ség is apadni fog, és ki ne becsülné akár a vagyonos prókátort a vagyontalan 
iparosnál többre ! 
Nálunk a tanultságot egyfelől mindinkább korlátozni törekednek. Csak 
az küldhesse magasabb iskolákba fiát, a ki teheti, míg az, ki szegény, okosab¬ 
bat művel, ha fiából urat nevelni minden áron nem akar. Erre czéloznak 
azon javaslatok, melyek a tanítást az eddiginél jóval költségesebbnek akarják. 
Most, úgymond, sok üres fejű fin úszik át a középiskolákon és így magunk 
neveljük a proletárt. Nemrég olvastuk a javaslatokat is, hogy noha az egye¬ 
temi tanítás vidéki szülőknek az olcsó búza, meg gyapjú nélkül is igen költ¬ 
séges dolog, most a fővárosban még a legkisebb iskolák dija is majdnem 
kétszer annyi legyen. A javaslat penztekintetekböl üdvös lehet arra, a hon- 
nét az iskolák költségeit fedezik, de hogy a közművelődés maga így igen sokat 
szenved, azt bizonyítani sem kell. Juthasson a szegény, gazdag tanuláshoz 
egyformán könnyen, de a qualifikálás maga, az legyen szigorú és minden 
izében igazságos is. Ne emeljük, sőt inkább apaszszuk a tanítás diját, az 
oktatás ügyét nem szabad a jövedelmezőséggel mérni. Nem kidobott pénz az, 
( 02 ) 
