126 
TÁRSULATI ÜGYEK. 
mit gyakorlatinak lehet nevezni. Minálunk a tudós oktatás járja úgy a kis 
mint a nagy iskolákban. 
Nemrégiben egy iskola évi vizsgálatán voltam, hol a természetrajz 
során az ásványokról is felelgettek a lánykák. Megvallom, öröm volt hall¬ 
gatni. Nemcsak a kérdezett ásványokat ismertették helyesen meg, hanem 
azoknak kristályformáit is szépen megrajzolni tudták. Láttam, hogy a kis 
tudósok mily tudományosan tanulták az ásványtant és eszem ágában sincs, 
hogy az ő vagy tanárjuk jó hírét csorbítsam. De az még nyílt kérdés, hogy az 
ásványtan, mint olyan, való-e a kisebb iskolákba? Én azt vallom, nem oda 
való, mert az ásványtant csakis sok más megelőző ismeretek használásával 
lehet rationálisan tanítani és akkor is jól iskolázott fejű tanítványoknak. 
E nélkül vagy csak formai az a megmutatott tudás, vagy ha encziklopediásan 
az ásványtan köpönyege alatt egyúttal geometriát, physikát meg chemiát 
tanítunk, csak oda jutni, mit a magyar úgymond, hogy keveset szorít az, ki 
sokat markol. Ne ásványtant tanuljon a serdülő tanuló, de tanítsák meg a 
mindennapos élet ásványaira. 
A tudós oktatás nálunk így halad tovább az egyetemig. Hogy a tudós 
művelésnek az egyetem a helye, az kétségtelen. Rég múlt időkben a legfelső 
fokért a doktori méltóság volt a jutalom. Ez a tudósság ma már a gyakorlati 
élet embereinek is fokmérője nálunk. Nem volt elég, hogy a múlt hagyomá¬ 
nyai nyomán az orvosnak a doktori fok kellett, ma már az ügyvédnek is 
doktornak kell lenni. Eredeti czéljából kiforgatva, most a még gyakorla- 
tiabb emberek, mérnökök, építészek is doktorságról tanakodnak. Hogy miért 
legyenek a gyakorlati élet munkásai is egyúttal tudósok, ez olyan tulság, 
melyre csak a modern idők hajhászó iránya felelhet. Megesik aztán, hogy 
közpályán munkáló fiataljaink tudósok ugyan, de jure et lege, de nem tudnak 
járni a földön, mert a Parnassushoz kalauzolták őket. A mennyiben pedig 
az életben nem annyira az elmélkedés, mint inkább gyakorlás a mester, hatá¬ 
rozottan vélem, tíz jó ügyvédre például bőven elég egy középszerű jogtudós. 
Kultúránkat is, mint más egyéb dolgunkat, a hagyományosság meg az 
örökös utánzás nyomasztja. Ez már az ó-világ nyűge, mely vele jár, mint 
házával a csiga. Nem mondhatom, hogy szakítsunk feltétlenül a múlttal, 
meg arra sem vállalkoznék, hogy a mi kárunkon tanuljon a többi. De csodá¬ 
latos dolog az, hogy mi, ha nézünk, nagy ritkán látunk el az atlanti tengerig 
nyugatnak, azontúl még mindig csak hírből ismerünk egyet-mást. Megen¬ 
gedem, hogy a nagy és mindenkép hatalmas Egyesült-Államok mértéke úgy 
a hogy van, reánk nem illik, de miért mellőzik teljesen azt ? Ha már idegen 
minták nyomán kell haladnunk, nem volna-e jó az új-világ dolgaival is meg¬ 
ismerkedni ? Ott a tanítás, tanulás szabad, hozzáférhető. A gyakorlati tárgya¬ 
kat gyakorlatian tanítják is, kinek-kinek annyit, a mennyire szüksége van. 
Nálunk az egyesnek az életpályáját majdnem a veletlen szabja meg. Időnkint 
oda seregeinek, a mely pályának jövője van. Vagy 15 évvel ezelőtt a mérnöki 
(941 
