TÁRSULATI ÜGYEK. 
127 
pályát, manapság az erdészetit karolják fel. így a tanári pálya is nem régiben 
meg gyorsan a czéllioz juttatott, ma már a természetrajzon alig van tanár¬ 
jelölt. Mert valósággal túltermeléssé fajultak mindezek. A bajon segítendő, 
formában, időben, költségben akadályokat támasztanak, a szükség szerint ma 
itt, holnap ott, utoljára mindenütt és azután a fokozás egyenkint újra bekö¬ 
vetkezik. Most már az, ki nem jó helyre került, ki választott pályáján saját 
hibáján kívül nem boldogul, az bízvást monológozhat viszonyainkon. Az 
megreked ott, a hova sorsa lökte és csak távolról nézheti, mikep boldogulnak 
mások az időhöz szabott, jobban megválasztott pályán. Kevés van nálunk, 
ki kettős oklevelet szerzett. Elég időbe, bajba kerül egy is. Bezzeg hiányzanak 
a rövid, alkalmas időkhöz szabott kurzusok, melyek Amerikában annyira 
virágoznak. Nappal megélhetéséért dolgozik, este qualifikálásán fárad, és ha 
az egyik pályán nem boldogul, a másikat tanulja meg, olykor már ritkuló 
üstökkel. így a túltermelés természetes móddal és nem a közműveltség kárá¬ 
val akadályoztatik meg. Mi a tudóst keressük, ott az értelmest kívánják. Ott 
a tanulás majdnem csak munka, nálunk még sok más kérdés. Az új-világ 
eredményeit a mieinkkel egybevetni azonban nem szándékozom. Nemcsak 
mert a közösen használható mérték megszabása igen messzire vezetne, 
hanem mert mindnyájan tudjuk, hogy a fiatal Amerika máris hová haladt. 
Tisztelt gyülekezet! Evekkel ezelőtt már szerencsés voltam, hogy a 
Magyarhoni Földtani Társulat közgyűlésén megszólalják. Akkor szomorú 
tisztség várt reám, az elhunyt William Hallows Miller emlékének áldoztunk. 
Változnak az idők és a szomorúságra elvegre is öröm következik. Ilyen öröm 
társulatunk tevékenységét is látni. Kevesen vagyunk, kik a társulat zászlója 
mellé sorakoztunk, de bizonyos, hogy ez a gárda sem tágít. Mi mindannyian 
itt egy jól ismert kört formálunk, kik évek sora óta találkozunk gyűléseink 
napján; a ki megszólal, otthon érzi magát. Tudós vezéreink szavát okulva 
hallgatja az ifjabb nemzedék és mikor előadóink gyakran a fiatalok: ez meg¬ 
mutatja, hogy társulatunk nemcsak konzervál, hanem egyúttal fejleszt. 
Mi magyarok nemzeti vonásainkban bő mértekkel bírjuk a könnyen 
lelkesedést. Ez az oka annak, hogy a bírálat nálunk gyakran dédelgető és 
ezért káros. Nem bírálhatom azért társulatunkat, nehogy elismerésemet balra 
magyarázzák. Jól tudom, bokros érdemeit majd méltatják egykor mások. 
Mikor az elmondottakban tudományos, meg az egybefüggő viszonyainkról 
szóltam, széles vonásokkal rajzoltam egy nem igen derült képét. Társulati 
tevékenységünkről napsugaras tájat vázolnék, ha türelmüket tovább fakasz¬ 
tani szándékoznám. Ezek a kis, saját lábon járó státusok közművelődésünk 
hézagos birodalmában azok, melyekben az idővel akadálytalanul haladhat- 
a dolog. Dogmájuk csak egy van, ez a haladás, szerszámuk a munka, czeljuk 
a tudomány, az ismeretterjesztés. Ha csak egy ilyen szövetkezetünk is van, 
az már valami, mert egy fecske bár nem csinál nyarat, de az a fecske már a 
tavasz hírhordója. Ne várjunk a nyárra, használjuk a tavaszt. Ne javasolgas- 
( 95 ) 
