190 
BÖC'KH JÁNOS : 
nak számtalan kisebb kimállások, melyek kövületektől látszanak eredni, de 
helyes értelmezésük többnyire már lehetetlen. Némelyek cidaris-tüskékre 
emlékeztetnek, mások pedig inkább crinoidákra vezethetők vissza. Figyeltem 
itt apró posidonomya-féle alakokat, melyek, véleményem szerint, daonella- 
fiak, mert e nem itt tényleg jelentkezik, de bírom innen nehány ammonit- 
töredéket is, valamint egy rhynchonella nehány példányát, habár egyúttal 
ki kell jelentenem, hogy e fogyatékos leletek is a kövületek ritkasága mel¬ 
lett elég nehezen voltak általam és Semsey Andor úr által, kit ez alkalom¬ 
mal is szerencsém volt útitársul bírni, összegyűjthetők. 
E kőzetek keletiebbel őjövetelén láthat óazonkívül fehéres szürke, 
tiszta mész képezte egy-két foltocska, mely vastagabb padok szétdarabolt 
s így igen zavart helyezkedéséi tuskóiból áll. E mész némileg már kristályos 
jellegű s így petrographiailag is elüt a fent említett környező sötétszínű, 
bitumenes mészmárgáktól és meszektől, melyeken heverve, ezeknél fiatalabb 
lerakodás foszlányának tekintendő. 
Ilyféle sziklatuskó a 2-ik kohónál alantabb a lejtőben is mutatkozik, 
hol alatta látható, még pedig gumós kifejlődésben, a némely részekben szin¬ 
ten homokos és közelebbről nem magyarázható kimállásokat eláruló, bitu¬ 
menes, már fenntebb leírt kőzetünk. Ez utóbbi itt közvetlenül érintkezik 
sárgás, breccia kinézésű, gumós mészpaddal, s ez viszont kékes szürke, 
szétrepedezett es darabolt bitumenes márgás dolomiton nyugszik, melynek 
fekvőbb részében még rétegzés árulja el magát, ott 65°-al 20 h felé dűlvén. 
Ezen dolomitot is, a vízi árok mentén, kelet felé túllépvén, a fentebb meg¬ 
ismertetett, kérdéses dyasbeli homokkő legkeletiebb szalagjába jutunk, s ez 
innen a Szászkabányáról Román-Szászkára átvezető út keresztjénél felbuk¬ 
kanó conglomerathoz húzódik fel, s midőn a vízi árok mentén e homok¬ 
kövünket kelet felé szintén túllépjük, csakhamar itt is a szászkabányai kris¬ 
tályos meszek területen állunk, hol aztán a dacitkitörések szintén csak¬ 
hamar láthatók. Ezen előadásomból, azt vélem, tisztán látható, hogy a 
szászkai fővölgy északi lejtőjében, közvetlenül a 2-ik kohó romjai mögött, a 
kérdéses dyasbeli quarzitek, quarzconglomeratok és homokköveken, de ép 
oly zavart és összevetett állapotban mint ezek, tényleg telepszik egy máso¬ 
dik, feketeszürke, bitumenes, jobbára meszmárga vagy mészképezte lerako¬ 
dás, melynek fekvőjében bitumenes, márgás dolomit sem hiányzik. — 
E lerakodás márgás és meszes kőzeteiben kövületek is mutatkoznak, bár 
eléggé ritkán. Azt vélem, hogy innen való ama Encrinus liliiformis, melyet 
Hauer F. említ, mert látni fogjuk azt is, hogy az imént említett kőzetek 
csakugyan triasbelick, még pedig kagylómészre magyarázhatók. 
Nincs okom a bitumenes dolomitot a fedő felé vele kapcsolatba lépő 
bitumenes meszektől és márgáktól elválasztani, a mint valami részletesb 
osztályozás már az uralkodó zavart települési viszonyok következtében a 
triasbeli kőzetekben itt nem foganatosítható. 
(132) 
