AZ ERDÉLYI ARANYBÁNYÁSZAT. 
221 
lom mellett, ezek közül talán leginkább figyelemre méltó, egy nagy kraterszerű 
kivájás a «Csetatye Maré* hegytetőn, mit a római bányászok ástak; úgyszintén 
Vulkojon egy nagy quarztelérben egy kőfejtés, mely egy tátongó nyitásban 
maradt fenn azon hegyekben és már mérföldekről szembe ötlik. Ezeken kivül több 
bánya van, melynél vésővel és kalapácsosai az oldalokat simára faragták, mi a római 
eredet egyik biztos hirdetője. Ilyen van Rudán is. E bányák nagyobb részének ter¬ 
mékei között, nagyszámmal találtak időről időre római ezüst- és aranypénzt. Szer¬ 
zőnek is van birtokában egy ezüstpénz Claudius idejéből, melyet a Csetatyeban 
találtak Yerespatakon, és egy másik Plautilla Augusta idejebeli Budáról. 
Verespatakon több, római feliratokkal ellátott tábla látható, a házak falaiba 
építve. E hely a rómaiak idejében, Alburnus Major néven volt ismeretes. 
Sok régi salak is van több helyen, miből az látszik, hogy a rómaiak 
valami olvasztási módot használtak arra, hogy az aranyat a pyrites érczekből kivá- 
lászszák, melyekből egyszerű zúzás és mosás által a kiválasztás nem sikerült. 
270 után, midőn a római hatalom Erdélyben megszűnt, a bányászati ipar fokon¬ 
ként alászállott. A 270 utáni zavaros időkben (270 — a 11-ik század második feléig) 
Erdély színhelye volt az osztrogótok, lmnnok, longobárdok, magyarok és kúnok 
s egyéb Nyugateurópa felé nyomuló népek csatározásainak, úgy hogy valószí¬ 
nűtlen, hogy a bányászat virágzó állapotba jöhetett volna, míg csak Erdély nem 
egyesíttetett Magyarországgal 1078—95 között, midőn ismét valami kis béke- s rend¬ 
nek örvendhetett, és ezen idő óta a mai napig, az aranybányászat szépen, folytonosan 
űzetett, jóllehet, kisebb mértékben mint a római időkben. Valószínű, hogy a rómaiak 
a leggazdagabb és legliozzáférhetőbb helyeket kiaknázták, mert az aranyércz java 
a hegyek felső és középső részeiben volt és a telérek, úgy látszik, nem igen tartalma¬ 
sak nagyobb mélységben, legalább ott ez az uralkodó nézet. Mégis megjegyzendő, 
hogy seholsem kísérlették meg a telep művelését az altárnák szintje alatt, mint¬ 
hogy a vízemelésnél még széliében folyton igen kezdetleges készüléket használnak. 
Bányászata. 
Erdélyben mai napság is a bányászat és az aranyércz kezelési módja még 
nagyon kezdetleges és ha ugyan valamit, úgy csak keveset különbözik a középkor¬ 
ban használt eljárástól. Mostani népességéről mondhatni nagyban, hogy egy har¬ 
madrésze magyar, két harmadrésze oláh vagyis román ; ezen utóbbiak azt képzelik, 
hogy a római gyarmatosoktól származnak, egy nyelvét beszélik a latinságnak és 
majdnem kizárólag ők azok. kik a bányászatot űzik. A bányászati törvények igen 
kedvezők és azok, mellett kis szerencsével könnyű boldogulni. Ha valaki 
azt hiszi, hogy bizonyos telken nemes érczet találhatna, négy forint lefizetés 
mellett a helyi hatóságoknál kér egy szabadkutatási engedélyt, mi őt feljogosítja 
ásványkeresésre egy oly körben, melynek sugara 465 yard (rőf), azon ponttól kiin¬ 
dulva, melyet maga választ, feltéve, hogy a kérdéses telket ugyanilyen czélból már 
más valaki le nem foglalta. Szabadságában áll egy vagy több kutatási engedélyt 
venni 4 frt évi dij lefizetése mellett. E működésében mindig óva van és ha neta¬ 
lán eredményre jut, akkor egy vagy több állandó jogot nyerhet, vagy bányatelket, 
a mint nevezik és a melyeknek köbtartalma egyenként 36 «acres», — de ez eset¬ 
ben a kért bányaterület helyzetét és nagyságát vázlatosan feltüntető tervet kell 
