222 AZ ERDÉLYI ARANYBÁNYÁSZAT. 
a hatóságnak bemutatnia. E bányatelkek lefelé végtelen mélységig mennek. 
Yerespatak környékén sajátságos helyi törvényszabályok vannak. Itten gömbszerű 
tömegeket engedélyeznek és mivel nagyon sok vállalkozó van és nagyon tökélet¬ 
len terveket nyújtanak be, rendkívüli bonyodalmak és folytonos viszályok kelet¬ 
keznek. Itt 2 Q mfd.-nyi területen mintegy 300 bányásztársaság van, ámbár csak 
egy kis részük dolgoztat ténylegesen. Sokszor csak 3—4 tagból áll a társaság 
és közösen koczkáztatnak 3—4 száz vagy ezer forintot egy vállalatba, épen annyit, 
a mennyit az osztrákok és magyarok az állami sorsjegy vásárlásokra szoktak for¬ 
dítani. Rendesen megtesznek maguk közül egyet igazgatónak, hogy ez megindítsa 
a munkát, a ki aztán azon kezdi, hogy vesz egy szabadkutatási engedélyt, vagy 
még gyakrabban egy régi elhagyott bányát. A tőke fő részét arra költik, hogy 
különböző irányokban kutatnak, vagy pedig a már meglévő bányákban az ácsola- 
tot kijavítják. Ha szerencsések és esetleg áldás üt be, a bánya jövedelmez és tiszta 
jövedelmük sokkal nagyobb mint a mennyit beruháztak; de a mint a haszon egy 
részét nem teszik félre újabb feltárásokra, a vállalat megbukik, mihelyt a telér 
meddővé válik vagy a mellékkőzetbe jutnak. A verespataki hegyek annyira keresz- 
tül-kasul vannak fúrva, hogy messziről a szó szoros értelmében tengerinyúl- 
fészekre emlékeztetnek. 
E sok apró bánya mellett nagyobbak is vaunak, ilyen a Nándor-bánya 
a Yerespatak völgyében és a Valea Verde-bánya a hasonnevű völgyben ; mind¬ 
kettőt odavaló társaságok művelik. A bánya termését gondosan összekeverik, hogy 
lehetőleg egyöntetűvé tegyék, s aztán annyi részre osztják, a hány részvényes 
van ; ezek a reájuk eső részt magánzuzóikba szállítják keskeny kocsin, melyet 
ökrök húznak. E kocsi mintegy 8 mázsa érczet bír el és jóllehet majdnem egészen 
fából van, mégis feltűnően tartós, daczára hogy az utak igen rosszak és merede¬ 
kek. A magasabb és kevésbbé hozzáférhető bányákból az érczet kosarakban vagy 
lóháton szokták a völgybe lehozni, mi egy igen kezdetleges és mellette költséges 
módja a szállításnak. A bányamunkáltatás költségeit, azaz a kiadást a napszám, 
lőpor és egyéb anyagra a részvényes fizeti, arányosan részvényeik száma és a 
kapott érez mennyisége szerint. Az igazgató és a bánya többi tisztje szolgálataik 
fejében rendesen részvényeket kapnak. Azon részvényesek, kik távolabb laknak, 
avagy a kiknek nincsenek zuzóik, érezőket eladhatják hetenként nyilvános árveré¬ 
sen a bányánál, és rendesen a többi részvényesek veszik meg. 
Az aranyat rendesen 3 osztályba osztják, az 1 -ső a színarany ásványpéldá¬ 
nyokban ; 2-ik a foncsor arany, mely oly finoman van a kőzetben elhintve, hogy sza¬ 
bad szemmel nem látható, de egyszerű zúzás és mosás által kiválasztható a zuzók- 
ban ; a 3-ik a maraarany, mely össze van keveredve pyrittel és attól csak olvasztás 
által választható el. Ha színaranyat találnak látható alakban, a kőzetet gondosan 
félreteszik és kézzel zúzzák vasmozsárban egy kevés higanyt téve hozzá; a képző¬ 
dött foncsort mossák és egy tégelyben hevítik, hogy a higany eltávolodjék. —- Az 
aranyat eladják a társaság javára, az így bevett pénzt rendesen a munkaköltségek 
fedezésére használják, de ha ezen felül marad belőle, azt a részvényesek közt oszt¬ 
ják szét. 
E bányák termése hetenként felmegy 200—300 tonna érezre és tonnája 
a bányában a részvényeseknek 2 forint 50 krajezárjába kerül, mely összeghez szál¬ 
lítási költség fejében a zuzóhoz még 1 frt járul tonnánként; és minthogy ezen 
( 161 ) 
