BOSZNIA ÉRCZFEKVŐHELYEI. 
235 
Gornj, Yakuf és Lusva mellett pedig jelentéktelenek. 
1 8. A Srebrenicai ezüstbánya. 
A srebrenicai bánya (Srebro ezüst) Bosznia legnyugatibb részében van, majd¬ 
nem a Drina mellett és így a szerb határ közelében Serajevotól lóháton két nap 
alatt ide érkezhetni; ezen utazás fele a rideg Bomanja planina triasmeszekből 
álló karstféle hegy fensíkján vezet keresztül. 
Vlasenica város mellett vége szakad a mészformatiónak, innen alászállunk a 
termékeny Jadarvölgybe, mely werfeni palákba van bevésve. Egy 30 Km. hosszú és 
2’5-—3 m. széles kavicsolt úton, mely nagyrészt könnyű szekerekkel is járható a 
Jadar és Krizevica közötti vízválasztóig jövünk, mely a trachytot körülvevő paláozoi 
palákból áll. 
A srebrenicai és zvorniki eruptivkőzetek tarka változatossága, a Gornja és 
Dolnja Tuzlai sóra való furómunkálatok meg a krekai kőszénbánya megszemlélése 
úgy a geológust mint a bányászt ezen út fáradalmaiért kellően kárpótolják. 
Fontos archáologiai leletek kétségtelenné teszik, hogy Srebrenica már a ró¬ 
maiak idejében kiváló szerepet játszott, miután egy Gradina mellett talált emlék¬ 
kövén olvassuk, hogy Srebrenica már időszámításunk első századaiban egy római 
magas bányahivatalnoknak székhelye volt, melynek hatásköre egész felső Stiriáig 
terjedt. 
Habár a nyugati római birodalom megsemmisítésével ezen bányászat is 
tönkre ment, nagy jelentősége mellett mégis szól az, hogy a középkorban ragusai 
kereskedők e sokáig parlagon heverő bányászatot szászországi bányászokkal való 
felélesztésre érdemesnek tartották. Iirecek szerint Srebrenica a történelemben 
először ismét 1376-ban említtetik, akkor már erős ragusai telepítvény lévén. 
A XV-ik században e gazdag bányaváros a boszniai és szerbiai fejedelmek között 
véres harczoknak tárgyát képezte és tulajdonosát folyton változtatta. A bányák a 
bjelo srebrot (fehér ezüstöt) szolgáltatták, mely 1417 óta a gradinai pénzverőben 
értékesítetek. 
A késő középkorban Srebrenica a legnagyobb bánya és kereskedelmi város 
volt a Száva és Adria között és a boszniai egyházkerület innen nyerte a «Fosna 
argentina» melléknevet. 
Jirecek szerint a srebrenicai bányászat körülbelül 200 évi üzem után a XYI-ik 
század elején ismét tönkre ment. 
Az érczeknek elszegényedése alig volt ennek oka, mert úgy a rómaiak, mint 
a szászok nem csak egy pár telért míveltek, hanem egy hatalmas telércsoport le¬ 
fejtésével foglalkoztak, mely quarzpropylitekben 6000 m. csapásirányban, 800 m. 
szélesség mellett fel van tárva. A tapasztalat mutatja, hogy ily ércztelérek gazdag¬ 
sága oly mélységbe tart, melyet a régiek akkori hiányos segédeszközeikkel koránt¬ 
sem érhettek el. 
A törökök invasiója sem volt az egyedüli ok, mert ha egy parlagon heverő 
bányászat hányóin nem találni érczstufákat és az iijonan megnyitott régi bányában 
vagy 2000 méter hosszaságban a bányaszerszámoknak alig lelni nyomát, akkor e 
bányák menekülésszerű elhagyásáról szó sem lehet. A régi szászországi bányászok 
akkori tökéletlen segédeszközeikkel épen a bányamívelés lehetőségének határait ér¬ 
ték el. Nem birták többé a mélység vizeit legyőzni és bányamíveleteikben a kellő 
légcserét fentartani, de még a robbanóport sem ismerték, mert seholsem látni egy 
(177) 
