BOSZNIA ÉRCZFEKVŐHE LYEI. 
239 
quarztelérdarabokat azonnal meg lehet ismerni, miután azokat arzén- és antimon- 
sók zöldes sárgára festik. 
A tiszta quarzban előforduló ólomfényién kívül még a boumonit vagy fakó- 
ércz nyomai, és mint másodlagos képződés feliér ólomércz i aláitatott. 
Az érczvezetés, úgy mint quarz és ólomfényle, igen hasonlít a «Kállay» -telér 
érczvezetéséhez, de feltűnő az, hogy a többi ásvány, u. m. horganyfényle, markasit, 
vaspát és barnapát a «Szlávy»-telérben nem fordul elő. 
A régi horpadások szerint az «Albert Rothscliild» -telér 600 méterre húzódik, 
a hányókon talált érczek dúsak ólomfényiében és antimontartalmúak, míg a hor¬ 
ganyfényle visszalép. 
A «Rücker»-telér eddig 300 méterre ismeretes ; a meddő telértöltelék 0 - 3 m. 
vastag kékes-fekete egész hófehér agyag, mely valószínűleg nem egyéb mint a 
hasadásba került elmállott (kaolinizált) mellékkőzet. A leggyakoribb telérkŐzet egy 
fehér és sárga quarz ; barnapát és barnavaskő csak a tárnaszájak előtt találtatott, 
igen dús ólomfényledarabok pedig a hányókon. Markasit nem ritka, de a horgany- 
fényié háttérbe szorul, míg boumonit vagy fakóércz ott észleltetik, hol a telér a 
palát átszeli. 
Igen érdekesek a régiek bányamívelésére vonatkozó adatok. Ezekből kitűnik, 
hogy a régiek mívelése kizárólag vésett munka által eszközöltetett, a tárnák alak¬ 
jából azonban nehezen konstatálható az, hogy a bányákat római vagy a középkor¬ 
ban mívelték-e. 
A rómaiak, ha csak lehetett előszeretettel az érezelőfordulás kibukkanásain 
kezdettek fejteni és innen hatoltak a mélységbe, azért is a legtöbb felső mívelet, 
mintáz a Krivihegyen levő u. n. vörös tárnában bebizonyíttatott,* római korú. Az 
eddigi tapasztalatok szerint a szebreniczai ezüstbánya mívelését illetőleg követ¬ 
kező időszakok különböztethetők meg: 
Az első időszakban aknamívelés által a telérek kibúvó pontjaitól dűlés sze¬ 
rint vagy 20 méterre lehatoltak és a teléreket az aknától csekély távolságban körben 
lefejtették. Ez a római időszak. 
A második időszakban kis szelvényű tárnákkal a teléreket közvetlen, vagy 
a mellékkőzeten keresztül vésett míveléssel megütötték. A régiekre nézve ezen mí- 
velés czélszerűnek bizonyult, miután kizárólag válérczet szállítottak, a zuzanyt 
mint tölteményt a bányába vissza hagyván; a víz kevesbbé bánthatta őket, mivel a 
tárnák a völgy talpja fölött lettek hajtva, léghiány már előbb okozhatott bajt. Ezen 
mívelési mód a római idő vége felé esik. 
A harmadik időszakban az aknaszertí mívelés a felszínről igen ritka, úgy a 
mélység megnyitása, mint a vizek levezetése és a kellő légcsere előállítása a mel¬ 
lékkőzetben tárnák által történik. Ezen mód a jelenkori tárnamíveléshez közel áll. 
A tárnák szelvényei igen változók, gyakran oly szűkek és alacsonyak, hogy a 
közlekedés igen bajos (1 méter magas, 0 - 6 méter széles), a főtárnák azonban igen 
magasak és szélesek ; a «Kállay»-teléren, (l - 2 méter széles, 2 méter magas) néha 
kerekded szelvényt is találni. Valamennyi akna szelvénye 2 /i méter, mindig követik 
a dőlésirányt és függélyes aknák ismeretlenek; a legnagyobb aknamélység alig 
haladja túl a 4-3 métert. 
* Egy rézdenárt találtak benne II. Constantinus császár idejéből 337—361. 
( 181 ) 
