IRODALOM. 
255 
szerint egy liter vízben összesen CM 4-—026 gr. fix maradékot tartalmaz, a melyben 
szénsav és kénsavsók az uralkodók. A mint e két folyó az Alföldet eléri, behatol 
vize ennek laza talajába, a melyben a capillaritás folytán fölfelé hatol, és a felüle¬ 
ten folyton és gyorsan párolog. A nehezen oldódó sók nagyrészt lerakodnak, míg 
a könnyebben oldódó alkaliasók felszaporodnak, minek következménye az, hogy a 
külvíz a legtöbb helyen feltűnően alkalisós ízű. Ha már most a talajvíz egyes 
kis zárt medenczékbe jut, a melyekből vagy nincsen, vagy csak nagy vízállás mel¬ 
lett van lefolyás, akkor itt most ismét a túlnyomó elpárolgás által még concen- 
tráltabb oldatok jönnek létre s ezek Alföldünk sós mocsarai. Érdekes volna ezen 
irányban beható kutatásokat tenni. 1 
A másik pont, mely Petroyits úr értekezéseiben kifogás alá eshet, a Telecska 
és a titeli löszplateau keletkezésének magyarázata. Petrovits úr ugyanis azon 
nézetben van, hogy a bácskai löszplateau ab initio, azaz a lösz képződésének ideje 
óta, mai alakjával bírt volna. Ez a feltevés az atmospháriliáknak, az eső és szél¬ 
nek csak igen szűk határok közé szorított partiális működését, tételezné fel, a 
melynek eredménye a pest- és bácsmegyei homoktengerből kiemelkedő löszsziget, 
a Telecska lett volna. 
A lösznek nem ez a természete; ez a képlet a síkságban, hol semmi akadály 
nem áll útjában, szigetképzésre nem mutat hajlamot és ott, a hol e képlet tényleg 
meg van szakítva, a geológiai kutatás rendesen ki is mutatja az utóbb működött 
erosió hatását. 
Alföldünkkel ugyan még nem foglalkozott a rendszeres geológiai felvétel, de 
azért még sem vagyunk egészen hiányában olyan kutatásoknak és geológiai nyi¬ 
latkozatoknak, melyek e tárgyat, t. i. Alföldünk egykori összefüggő lösztakaróját 
ne érintenék. 
A Duna két partjának gondos tanulmányozása arra a meggyőződésre jut- 
tattatta Szabó , 2 * * * * Peters , 8 budapesti és Suess 4 bécsi tanárokat és geológusokat, 
hogy kivált budapest-újvidéki szakaszában a Duna mindig a jobb partját mossa, 
jobbparti magas löszfalát folyton lerombolja, a bal partjától ellenben lassacskán 
távozik, alacsony alluviumot hagyván maga után. A Duna ugyanis pár excellence 
hódol a BAER-féle törvénynek, s az, a mit Peters említett munkájában a 359-ik 
lapon elmond, majdnem a bizonyosság jellegével bír és legjobban fejezi Iá a neve¬ 
zett három tanár nézetét: 
«Donau und Theiss stehen zu einander überhaupt in einem eigenthümlichen 
entwicklungsgeschichtlichen Verliáltniss. Dass erstere bereits in friüieren postdiluvialen 
Zeiten mit allmákliger Hinwegráumung dér grossen mittelungarischen Lösztafel von 
einem Durchlasse aus, etwa zwiaclien Pest und Szolnok, angefangen habé, iliren 
Lauf aus dér südöstlichen in die rechtwinkelig geknickte Linie umzuwenden, die sie 
jetzt einnimmt, dass sie einst im unteren Theissbett lioss, und in ikrem Vorrücken 
nack rechts stets wieder ikre dortigen Nebenflüsse absorbirte, möclite wolil niemand 
bezweifeln, dér das Land und seine Gewásser zuerst in dér Natúr, dann auf guten 
Karten betrachtet. Ebenso lásst sich mit Gewissheit vorhersagen, dass sie dereinst 
1 Hogy a már másodlagos fekvőhelyen lévő és erősen decomponált tufák szin¬ 
tén szolgáltatják e sókat, az kétséget alig szenved. 
2 Szabó József, Egy continentális emelkedés- és sülyedésről Európa délkeleti 
részén. A magy. tud. Akadémia évkönyve X. kötetének VI. darabja, Pest, 1S62. 
1 Edurd Suess, Dér Bódén dér Stadt Wien. Eine geologiscke Studie, Wien, 1862. 
Karl Ferdinand Peters, Die Donau und ihr Gebiet. Eine geologiscke Skizze. 
Leipzig, 1866. 
(197) 
