342 
ROTH SAMU: 
Galajdova-polana felett lévő hegyoldalon csupán az ott szálban lévő kőzetek 
sziklái találhatók, gránit pedig Partsch szerint nincsen, inkább ellene látszik 
bizonyítani, mert a gránit a Rézaknák völgyének felső részében, amint fen¬ 
tebb láttuk, a völgy jobb oldalára is jutott át és a jobboldali morénában, 
valamint a völgy alján tetemes mennyiségben található s így a Rézaknák 
jégárának medrében, a völgy alsó szakaszában is mindenütt, ha mindjárt 
csekélyebb számú gránittörmeléknek kellene lennie. Ezen oknál fogva nem 
csatlakozhatom Partsch nézetéhez, mely szerint a Rézaknák völgyéből jövő 
jégár a középmoréna jobb oldalán húzódott volna el és csupa mészkő- és 
homokkőtörmeléket hagyott volna maga után, mígnem tovább lefelé a 
Javorinka-jégár teljesen elnyomta. Ezen utóbbi jégár ugyanis egészen elő¬ 
nyomult a völgy jobb oldaláig és ott folyton emelkedő sorban lerakta leg¬ 
nagyobbrészt gránitsziklákból álló terhét. A gránittörmeléknek a Galajdova- 
polana felett való hiányát különben esetleg a jégár csekélyebb fokú vastag¬ 
ságából is lehetne magyarázni. A völgy ugyanis ezen tájban tetemesen kiszé¬ 
lesedik s így a jégár is veszített vastagságából. Tovább lefelé ismét feltűnően 
megszükül a völgy és lehet, hogy ennek tulajdonítandó a jövevénygránit 
határának folytonos emelkedése is, mivel a jégtömegek itt összeszorultak és 
így vastagságuk mindinkább gyarapodott, annyira, hogy azon helyen, hol a 
Javorinka-völgy északnyugatnak fordul, közel 90 m.-ert ért el. Abban tehát 
egyetértek Partsch-srI, hogy ezen gránitok csak a jég hátán juthattak mai 
helyükre és hogy a Javorinka-völgy jégárának vastagsága a megszűkülés tá¬ 
ján még közel 90 m.-t tett, de azt, hogy a gránit elterjedését észak, illetőleg 
észak-keletfelé határoló vonal a Javorinka és Rézaknák jégárának közép¬ 
morénája volna, a fentebb közölt okoknál fogva kétségbe merem vonni. 
Javorina felett ismét kitágul a Javorinka-völgye és ott az összeszorult jég¬ 
tömegek ismét elszélesedtek, természetesen abban a mértékben vastagságban 
is megapadtak. Ezen tájon a Javorinka-völgybe nyílik a Siroka-völgy, de 
ebből a jégár nem gyarapodott, mivel a Siroka-völgy jégára, a mint később 
látni fogjuk, nem bocsátkozott le Javorináig. A Javorinka-völgynek Javorina 
felett kezdődő tágulatában, a Siroka-völgy végén a patak baloldali lejtőjén 
alig 35 m.-nyíre a völgy alja felett találtam még gránitdarabokat, jeléül 
annak, hogy a Javorinka-jégár itt már csak ilyen magasságig emelkedett. 
Innen lefelé még lejebb szállt a gránitdarabok elterjedésének határa, és én 
teljesen hiába jártam be a Skalky és Gombosovi begynyúlványainak lejtőit: 
csak ott lent a völgy alján, alig 10 m.-nyíre a völgy talpa felett akadtam 
ismét gránitsziklákra. De midőn ezek felső határa mentében a fővölgyben 
lefelé haladtam és a Bili-patak mellett egy elhagyott mészégétő kemenczéhez 
(vapenicza) jutottam, azt vettem észre, hogy a jövevény gránitnak tisztán 
kivehető határvonala a Vapeniczánál elhúzódó mellékvölgyön áthaladva, a 
falutól nyugatra elterülő kaszáló felé (Polana pod Gombosovi) begynek tart. 
Ezen kaszálón elég sűrűn hevernek a néha több méternyi gránitsziklák, 
( 226 ) 
