347 
A MAGAS-TATRA JÉGÁRAI. 
mivel ott szálban levő sziklák bukkannak a felszínre. Az elölső tó csak 
kevéssel alacsonyabb a hátsónál; nyugat felé meredek sziklafal, kelet 
felé majdnem félkörben elhúzódó törmeléktömegek határolják, lefolyását 
pedig szálban lévő gránitgát zárja el, mely gyönyörűen le van csiszolva és 
hátán itt-ott a visszavonuló jégártól lerakott gránitsziklákat visel. Ezen gát a 
tó felé lankáson bocsátkozik le, kifele azonban elég meredek. A tó meden- 
czéjéből előrenyomult jegnek, ezen gáthoz érve, felfelé kellett hatolnia. 
Tovább lefelé is igen tanulságos csiszolt felületeket volt alkalmam észlelni 
és ezen csiszolások az egykori jégárnak egyedüli biztosan felismerhető nyo¬ 
mai. Morénához hasonló képződményeket nem láttam, ámbár a patak jobb 
oldalán itt-ott nagyobb mennyiségben összehalmozott törmeléktömegek, mind 
elhelyeződésök-, mind alakjok- es!nagyságukra nézve a jégártörmelékkel meg¬ 
egyeznek. 
Alig 1 km.-nyíre a Békás-tavak lefolyásának torkolatától egyesül a 
Bialka- a Poduplaszkypatak vizével, és e tájon volt a hajdani jégárak egye¬ 
sülése is. A Bialka-völgy ezen felső szakasza háromszöghöz hasonlít; 
egyik oldalát azon liegygerincz képezi, melyből a Hetkoronahegy és a 
Rizy-csúcs emelkedik ki és mely a Tengerszem-csúcsban (2508 m.) végződik. 
Másik oldala azon nagyon szaggatott, meredekfalú kopár gerincz, mely 
északnyugat felé húzódik és melyhez a Menguszfalvi-csúcs (2377), az Ökör¬ 
hát, a Csubrina és Miedziane (217(5) csúcscsoportok tartoznak. Ez délnyu¬ 
gat felé határolja a Bialka-völgyet; végül mint a háromszög harmadik oldala 
a Miedziane- (Gruby-) csúcsból kiinduló és északkelet felé tartó hegyhát emlí¬ 
tendő, mely az Opaleny-hegyben (1426 m.) végződik és a Bialka-völgy észak- 
nyugati határát képezi. 
A Bialka-völgy jégára egyrészt a mai Tengerszem hátteréből, másrészt 
pedig a Baráttól (2075 m.) nyugatra levő mélyedéstől kapta jégtömegeinek 
főrészét. Ezek a Halas-tó táján egyesülve kezdetben észak-északkeleti, 
azután pedig északkeleti irányban hatoltak előre. Ezen jégár homlok-, alap- 
és oldalmorénák alakjában igen tisztán felismerhető nyomokat hagyott hátra. 
Hogy a Halas-tavat elzáró gát homlokmoréna, azt már 1878-ban közöltem* 
és az újabban ezen tóhoz tett kirándulásaim nem csak megerősítettek abbeli 
nézetemben, hanem még csodálkozásomat is keltették fel, hogy mások azt 
eddig észre nem vették. Az említett gát külső lejtője ívalaku és aránylag 
lankás, belső lejtője meredekebb; felszínén különböző nagyságú gránitszik¬ 
lák hevernek, melyek között azonban gyepes és törpefenyővel benőtt részle¬ 
tek is vannak. A gát koronájában balról jobbra haladva négy egymást nagy¬ 
ságban és mélységben tetemesen felülmúló bevágás van; a 2-ik és 3-ik be¬ 
vágás közötti rész némileg kúpidomú és legmagasabbra emelkedik a víz tük¬ 
rétől (23 m.); a 2-ik bevágáson át út vezet a tó mellett álló menedékházhoz; 
* A Magyarországi Kárpátegyesület Évkönyve. V. köt. 144. old. 
(231) 
