A MAGAS-TATRA JÉGÁRAI. 
353 
a Javorinára vezető út felé húzódik. Ezen úton túl az oldalmoréna Partsch 
szerint mindinkább töltesalakúvá leszen és folyton apadó magassággal végül 
körülbelül 300 lépésnyire az úttól, ívalakban, gyors eséssel a Bialkának 
40 m.-rel mélyebben fekvő medre felé kanyarodik, a jégár közel végét jelez¬ 
vén. Magam is több helyen bejártam ezen morénát s Partsch erre vonat¬ 
kozó adatait csak megerősíthetem. Én ugyan még valamivel lejebb a Bialka 
12 m. mély medre mentében is találtam széles, nagy gránitgömbökből álló, 
lapos hátat, mely mögött a Hovancova felé tőzeges mocsárok terülnek el; 
de minthogy a parton látható feltárásban a 12 m. magas falnak csak felső 
2 m.-je gránitbömpölyök- és törmelékből áll, a többi pedig szálban lévő har- 
madkorbeli képződmény, lehetséges, hogy a Bialka-patak egyik régibb lera- 
kodmányával van dolgunk Pfasonló képződményt a Bialka bal oldalán is 
találunk. Ezen mocsáros területtől a Hovancova felé menve, kezdetben arány¬ 
lag ritkák a gránit- és vörösbomokkősziklák, feljebb a gerincz felé azonban 
mindinkább gyarapodnak mind nagyságra, mind számra nézve. A Bialkától 
a Javorinai-hágóra vezető gyalog úton felfelé haladva, egyes helyeken közel 
10 m 3 nagyságú szögletes, mohlepte gránitsziklákat találtam, melyek még 
a Bialka-jégáron kerültek mostani helyökre. Ezen sziklák felső határán túl 
egészen agerinczig sem nagyobb sem kisebb gránit- vagy vöröshomokkődara- 
bot nem láttam, világos jeléül annak, hogy a túlsó oldalról a hágóra feljutott 
Javorinka-jégár nem bocsátkozott le a Bialkáig, hanem inkább a Hovancova 
hátán és keleti lejtőjén húzódott el, a mint azt a néha tekintélyes nagyságú, 
szögletes, hol gömbölyded gránitsziklák bizonyítják, melyek fent a háton 
sokszor 1 m.-nél mélyebben sárga földben be vannak ágyalva. A Hovancova 
nyugati oldalán itt-ott található jövevénykövek valószínűleg csak a jégár 
olvadása alkalmával keletkezett vízzel kerültek mostani helyökre. A Lysával 
szemben a teraszszerű és óriási sziklákkal — 40 m 3 -nél nagyobb is van — 
borított oldalmoréna felett az egész begylejtőn nem látni gránitot. A Bialka- 
jégárnak e tájon történt rohamos apadása már PARTSCH-nak is feltűnt, de 
neki nem sikerült ezen sajátságos tényt megfejteni. Csupán a völgynek 
e tájon történő kiszélesedését az apadás okául elfogadni, maga sem tartván 
elégségesnek, utódjára bízta a kérdés végleges eldöntését. Én e végből czél- 
szerűnek tartottam a jégárnak a völgy baloldalán való elterjedésének határát 
felkeresni és azt egész lefutásában követni. Azonban alig, hogy a Russinova- 
polanán elindultam, nagy csodálkozásomra azt vettem észre, hogy a jöve¬ 
vénygránit határa aránylag csak lassan ereszkedik le és hogy a Russinova 
és Goly (1209 m.) közti hágón át a Filipka-patak völgyébe csapott át, me¬ 
lyet kalauzom szerint Za Zadnie-nek neveznek. A gránittömbök határa a 
hágón 43 m.-rel magasabb a hágó legmélyebb és általam 1178*5 m. magas¬ 
nak határozott pontjánál. A jégárnak a vízválasztón áthaladott ága tehát 
40 m.-nél vastagabb volt. Szélességet is óhajtván megtudni, a gránittömbök 
említett határától a Goly-tető felé haladtam és odáig 1050 lépést tettem. 
Földtani Közlöny, XVIII. köt. 188S (“237) 93 
