A MAGAS-TATRA JÉGÁRAI. 
355 
oly vastag volt, hogy baloldalával egészen a határoló gerinczig ért fel, 
mi legalább 200 m. vastagságnak felelne meg. Ilyen jégár természetesen 
nem szűnhetett volna meg egyszere, hanem lassan apadva még nagy távol¬ 
ságban jelölte volna határait a völgy lejtőin lerakott törmelékeivel és oldal¬ 
morénáival, míg végre a völgy alján többé-kevésbbé széles nyelv alakjában 
végződött volna. De tekintve a jégár jobboldali morénájának világosan 
követhető útját és 930—940 m. magasságban a völgy alján való megszűné¬ 
sét, továbbá tekintve a jövevénygránítoknak a Goly-Glodowka-gerinczen és 
annak lejtőin való elterjedését, valamint elég éles és a völgy tengelyére 
majdnem merőleges határvonalukat: be kell látnunk, hogy itt a rendesektől 
eltérő viszonyokkal van dolgunk. Szerény nézetem szerint a hatalmas jégár 
a Lysa mellett lévő meredek sziklafal (Skalky) táján (és valószínűleg ezen 
sziklafaltól is) két ágra oszlott, melyeknek egyike a Bialka mai medrében 
haladt és folytonosan apadva még 900 m. felett megszűnt, a másik pedig a 
Skalky felett lévő háton húzódott el jobbra, balra lebocsátkozva, törmeléket 
szállítva és vastagságban folyton apadva, míg végre a Godowkán túl teljesen 
megszűnt. 
Ha okát kutatjuk ezen sajátságos tüneménynek, azt első sorban a 
völgy irányának a Cservena-skala északi végén való megváltozásában vél¬ 
ném keresendőnek. A Cservena-skala mellett ugyanis egyenesen északnak 
tart a völgy, ezentúl pedig északkelet felé fordul. A jégár, a mint a Cservena- 
skala és Rosztoka által képezett szorosból kilépett, eredeti irányát meg¬ 
tartva, a Rusinova-polanán haladt tovább, honnan erős ágat a Za Zadnie 
völgybe bocsátott le, míg főtömege, tolva az utána érkező jégtömegektől a 
széles gerinczen nyomult előbbre. A jégárnak azonban nem egész tömege 
hatolt fel a Rusinovára, tekintélyes része lent maradt a Bialka medrében és 
megtette a völgy kanyarodását, minek következtében a jégár e tájon igen 
nagy mértékben kiszélesedett: a Rusinova-hágó irányában majdnem kétszer 
oly széles volt, mint 2 km.-rel feljebb. Ezen kiszélesedéssel a vastagság 
apadása járt s ha ehhez az e magasságban már igen tekintélyes olvadást is 
számba veszszük, nem fog merésznek látszani abbeli állításom, hogy a Lysa 
mellett lévő meredek és majdnem 150 m. magas fal kibukkanva, a lejtőt 
képező jégár tömegén, ezt két ágra osztotta, melyeknek egyike a sziklafal 
felett a hegy gerinczén, másika pedig a sziklafal alatt a Bialka medrében 
haladt tova. Az utóbbi 200 m.-rel mélyebb léven, hamarább olvadott el, 
mint az, mely a gerincz fensíkján haladott. 
Ha elfogadjuk ezen itt vázolt magyarázatot, meg van fejtve aJavorinka- 
völgy jégárának alsó szakaszában észlelhető rendellenesség is. Itt is a szo¬ 
rosból kikerült jégár nem kanyarodott a völgy medrével, hanem megtartva 
irányát, felhatolt a völgy torkolatával szemben lévő hegyhátra, elborítván 
egyúttal a völgy egész baloldalát. Innen folytonos eséssel a Hovancova- 
hegyháton tovább haladt, lassan egyenesen északra kanyarodván. Hogy hol 
(239) 23* 
