A MAGAS-TATRA JÉGÁRAI. 
357 
woda-völgy baloldali és a Panszczycza-völgy jobboldali lejtőjét mesozoos 
üledékes kőzetek alkotják, melyeket némely helyen óriási mennyiségű jégár- 
törmelek fed el. A Suchawoda-völgy geológiai alkotása tehát igen alkalmas 
az egykori jégárak nyomainak felismerésére; a háttérből került gránit és 
vöröshomokkő-sziklák elterjedése nagyon világosan jelöli a jégár írtját es 
alapot nynjt a jégár nagyságának meghatározására. 
Ha a Lengyel-Öt-tótól a Zawraton át a Czarny-stawhoz lebocsátko¬ 
zunk, — a mi a nyár legnagyobb részén át kisebb-nagyobb hómezőn törté¬ 
nik — nagy törmelékhalmazokra akadunk. Magának a tónak medre körös¬ 
körül kőzettörmelékkel van elborítva; a lefolyását elzáró gát azonban 
szálban lévő szikla, melyre törmelék rakódott. Ezentúl lefelé haladva annyi 
a törmelék és oly jellemző a völgy talpának alakzata, hogy már kevésbbé 
gyakorlott szem is észreveszi, hogy jégár lerakta talaj környezi. A hol 
hosszanti, hol haránt irányban lefutó sziklarakások a köztük elterülő kis 
medenczékkel, a szerte heverő óriási gránit-sziklák, melyek sokszor élükön 
nyugszanak, igazi moréna-terület képét adják. A jobboldali lejtő alján 
oldalmorénára emlékeztető vonulat terül el, de az törpefenyővel oly sűrűn 
van benőve, hogy megközelíthetetlen. Ezen medenczéből az ösvény a 
Gasienicowe, medencze előtt vezet el a tulajdonképi Suchawoda (száraz víz) 
völgybe, mely a Gasienicowe-tavak lefolyását egyesíti magában s melybe 
nem messze htunktól a Czarny-stawból jövő patak is szakad. Ezen völgynek 
baloldalán 50 m.-nyíre azon pont felett, hol az ösvény keresztezi a ottlétem¬ 
kor valóságosan száraz patakmedret, szálban lévő mészkövén és tovább 
lefelé quarzitos homokkövén hatalmas gránit oldalmoréna húzódik el, mely 
mindinkább kiszélesedve és a völgy talpához képest viszonylagos magasság¬ 
ban gyarapodva teljes fensíkot képez. Az ottani szállások mind gránitmoré¬ 
nán állnak. Némely helyen 80 m.-nél nagyobb a szelessége és a völgy lejtő¬ 
jétől ott, a hol keskenyebb, 6—8 m.-nyíre emelkedik ki. Legtanulságosabb 
és legjellemzőbb ezen moréna épen a faöv határán. Valószínűleg ezen 
morénáról tesz említést Kolbenheyer is.* 
Ezen moréna azonban nem jelöli a hajdani jégár elterjedésének leg¬ 
felsőbb határát; még jóval magasabban is akadunk elszórtan heverő gránit¬ 
darabokra az üledékes kőzeteken. De midőn a gyalogösvény a Kopa- 
Magory előtt a gerinczre ér fel, egyszerre feltűnik a gránitsziklák éles határa, 
a mint szintén elérve a gerinczet azon át is csap és a szomszéd Olczysko- 
völgybe bocsátkozik, az egész EEK-felé húzódó és üledékes kőzetekből álló 
hegyhátat tömérdek és gyakran igen nagy gránitsziklákkal elárasztván. 
Innen származnak a kizárólag üledékes kőzetekben bevájt Olczysko-pataü 
vízterületén lévő gránitok is. Ezt különben már Alth is felismerte és Partsch 
* Karl Kolbenheyer: Die Holie Tátra. II. kiad. 2. oldal. 
(241) 
