A MAGAS-TÁTRA JÉGÁRAI. 359 
tekintünk, hatalmas oldalmorénát látunk magunk előtt, mely néhol a mész¬ 
kőből álló hegyoldalhoz simulva, másutt pedig 15—18 m.-nyi mélyedés által 
tőle elválasztva épen álláspontunk közelében átcsap rajta és elárasztja 
a Zakopane felé tartó völgyek alsó táját. Ezen gyakran 40—60 m. széles 
oldalmorénán felfelé haladva a kiálló mészszirtek közelében azt veszszük 
észre, hogy mindinkább meglapul, míg végre egészen megszűnik. A patak 
víztükre felett való magassága e tájon mérésem szerint 85 m. Ezen moréná¬ 
ról igen jól áttekinthető a völgy alsó végén lévő és sűrű erdővel benőtt hom¬ 
lokmoréna is. Innen látható, hogy a jégár végén lerakodott törmelék nem 
a Sucliawoda-völgy tengelye irányában, hanem balra tőle fekszik. A haj¬ 
danijégár vége ugyanis, a mint a délkelet felől a Panszczycza-völgyből jövő 
/ / 
jégárral egyesült, északi irányát elhagyta és EENy felé fordult. A Sucha- 
woda-völgy vize azonban nem követi ezen eltérést, hanem északi irányát 
megtartva áttöri a jobb oldalmorénát, mély és meredek falú medret vájván 
magának. Ezen bemetszés, valamint a tőle balra lévő legfelső Tojiorowy-tó 
szintén tisztán látható a fentebb leírt oldalmorénáról. Partsch, ki ezen 
tanulságos morénaterületet részletesebben tanulmányozta,* bárom lépcső¬ 
fokot talált a jégár ezen végső lerakodmányaiban; a fokok mindegyikében 
tó van; legkisebb a Felső-tó, mely Kolbenheyer szerint 1143 m. magasság¬ 
ban van; a második tó medenczéje jóval nagyobb, de nagyrészt már moh¬ 
hal és törpefenyővel van benőve, magassága 1131 m., legnagyobb a legalsó 
(1095 m.). A tavak mentében igen nagy, eredeti állapotukban megmaradt 
oldalmorénák húzódnak észak felé, és a legalsó tó alatt homlokmorénával 
állnak összefüggésben. Ezen homlokmorena mesterségesen fel van tárva 
és Partsch szerint különböző nagyságú (van 25 m. 3 -es is) gránittömbökből 
áll; a sziklák közt maradt hézagok pedig agyagos homokkal vannak kitöltve. 
A homlokmoréna lejtője igen meredek (30°) és 1042 m. magasságban sík¬ 
területbe megyen át. Ott tehát véget ért a jégár. Hogy a morénaterület ezen 
völgyben oly épen megmaradt, az kizárólag azon körülménynek tulajdoní¬ 
tandó, hogy a Sucliawoda vize nem követte végig a jégár medrét, hanem, 
mint fentebb láttuk, keresztül törve a jobboldali oldalmorénán, kilépett 
belőle. 
Nem kevésbbé tanulságos és az egykori jégár tekintélyes nagyságá¬ 
ról tanúskodó adatokat szolgáltat a Sucbawoda-völgy jobboldali lejtője. 
Partsch alsó végén ment keresztül rajta, ott, hol a Javorináról Zakopanéra 
vezető gyalogösvény halad el. Első ízben én is, szakadó esőtől és a talaj 
nehézségeitől kényszerítve ezen utón jártam, de 1886-ban elhagytam az 
ösvényt és jóval feljebb, ott, a hol a bécsi katonai földrajzi intézet térképe 
szerint az 1400 m. isohypsa húzódik, hatoltam át a Sucliawoda és Pansz- 
czycza-völgy közötti vízválasztón. Mohhal és afonya-bokrokkal borított szik- 
* L. e. p. 42. 
(243) 
