IRODALOM. 
393 
kapcsolatban állanának az éjszakkeleti alpok (gosau), az éjszakamerikai, a dél- 
francziaországi és spanyol krétaképződményeivel; palaentologiai alapokon azonkívül 
nem lehet kifogásolni szerző azon feltevését, hogy a mostanig gosau-rétegnek neve¬ 
zett ajkai édesvízi lerakodásokat talán egy magasabb szintbe terjedőnek véli, mint 
az mostanig általában tartatott. 
A mi a jelenlegi elterjedését illeti azon recens alakoknak, melyek a héjuk 
szerkezete és díszítése után Ítélve, az ajkaiknak rokonai gyanánt tekinthetők, kevés 
példából már azon eredményre jutunk, hogy — az ajkai nem-marin krétalerako¬ 
dások faunája oly alakokból van összetévo, melyeknek recens rokonai egymástól 
messze fekvő vidékeken élnek s melyek között a tropikus,még pedig főképen az 
oczean-austráliai elemek a túlnyomók. Franzenau Ágoston. 
(17.) Téglás Gábor. A Közép-Marosvölgy ^őstörténelmi nevezetességű bar¬ 
langjai. (Orvos-természettudományi Értesítő. 1886; Terin. tud. sz. 
Kolozsvár; p. 187.) 
A régi Krassómegye Pozsega községétől a Maros balpartján, a Hegyes- 
Drocsa Pietroszától keletnek a Gyula-Fehérvárnál végződő Ompoly völgyéig kutatá 
át a szerző a körösbányai, boczai és gyógyvidéki hegységekben, tehát egyrészt az 
erdélyi Erczliegység övébe eső, másrészt a Ruszka-Pojana-csoport keleti lejtőjét 
alakító mészképletekben kialakult barlangokat. Az előbbiek legtöbbjében a most is 
bejáró pásztorok tűz hely marad ványaival vegyült rétege alatt a praehistoricus 
emher ételmaradványaival vegyült durva mívű cserepek, agyag-vasgömbök és 
egyéb kőszerszámok találtattak. Fontosabbak a geológiára a Ruszka-Pojána keleti 
lejtőjén a Nándorfalu feletti sziklaszoros, összesen 12 barlangból és odúból álló bar¬ 
langcsoportja, miután ezek egyikében — mely a patak jobb partja felett legelő] 
van s mely egyszersmind a legjelentékenyebb is — annak sziklatalpa tetemes vas¬ 
tagságú negyedkorú sárgás mészhomokkal van borítva, betemetve kavicsliömpö- 
lyöket, a boltozat omladványait és a negyedkor emlőseiből az Ursus spelaeus Blum. 
és a Ily ama spelaea csontjait. «A praehistoricus ember anyagkészletéül minden¬ 
esetre a barlangtól távolabbi lelőhelyről később be lettek hurczolva a skót szarvas 
(Cervus megaceros) két agancstöredéke, az őslő (Equus primigenius), gyapjas orr¬ 
szarvú (Rliinoceros tickorrliinus), gímszarvas (Cervus elaphus), őstulok (Bős pri¬ 
migenius) feldolgozásra alkalmas, vagy ékszerül használt némely csontjai. A bar¬ 
langi ember asztali örömei között* ott szerepeltek a Bős taurus, Bős iu - us, kecske 
(Capra hircus), juh (Ovis aries), sertés (Sus crofa domestica), hód (Castor fiber), 
nyúl (Lepus timidus), borz (Meles taxus), róka (Canis vulpes). A szárnyasokból 
tyúk, fájd, a ruczáéhoz hasonló csontok jöttek elé s ott szerepelt még a kutya 
mint hűséges társa őseinknek, sőt a farkas csontjai is mutatkoztak.» 
Franzenau Ágoston. 
(18.) Toula Franz. Ueber ein neues Vorkommen von Kaikén dér sarmati- 
schen Stufe am Tliebener Kogel. (Verhandlungen dér k. k. geologischen 
Reichsanstalt. 1886; p. 404.) 
A dévényi hegy délkeleti egyik előhegyének rétjén szerző helytállóan egy 
világosszintí, kissé lyukas meszet talált, melyből a következő, kissé hiányos, szerves 
zárványokat gyűjtött: 
