il 
ud af Clionerne og: svommede oven paa Vædsken. Formodentlige ere de 
at sammenligene med simple Sliimkjertler (folliculi sebacei ), livis Sliim 
er af en mere olieagetige Natur. — Undertiden udarte de til sande Fu- 
runkler. Man træffer nemlige næsten paa enliver Clione , men paa geanshe 
forskjellige Steder, enkelte kridhvide Korn i Huden, der megeet let lade 
sig- pille ud som smaa coag-ulerede Klumper, og- da efterlade en lille 
Hule med en stor Aabning- paa Huden. 
Huden paa Clione forekom mig- undertiden, seet under Mikrosko¬ 
pet fuld af smaa Huller af 0,007"'—0,008'" Gjennemsnit, og- omtrent 
0,050'"—0,050'" indbyrdes Afstand. Da jeg: kun gjorde denne Iagtta¬ 
gelse paa saadanne Hudstykker, af hvilke Farvesækkene vare revne bort, 
saa maa jeg- antage, at disse Huller kom af de afrevne Kjertelgange. 
Huden selv synes paa ganske friske Dyr at være ganske gjen- 
nemsigtig. I Brændevinen bliver den mælkehvid, og seet under Mikro¬ 
skopet viser det sig, at det Mælkehvide ligger i lutter fiirkantede Plader, 
hvormed Huden ligesom er brolagt. Disse Plader, der sikkerligen hore 
Overhuden til, ere omtrent 0,006'" i Gjennemsnit og staae omtrent 
0,001'" fra hverandre. 
Endelig fandt jeg endnu et tredie Slags smaa Korn i Huden, 
for det meste klumpeviis. De vare næsten kugelrunde og meget smaa, 
idcthbieste 0,001 5'" i Gjennemsnit. De syntes at sidde lose paa Huden, 
og ere maaskee ikke andet end Blodkorn. 
Huden har egne Muskeltrevlcr , hvilke fornemmelig ligge paa 
tvers. Paa Bagkroppen blive de især tydelige ved de ovenfor omtalte 
r -1 1 [ J T ' 
Indsnbringer. Disse forsvinde nemlig, saasnart Huden skjæres igjen- 
nem, og de dybere Lag af Bagkroppen ligge da ganske slappe for 
Dagen, hvoraf man allerede maattc være berettiget til at antage tver- 
lobende sammentrækkelige Hudtrcvler, om saadanne heller ikke kunde 
eftervises ved umiddelbar Iagttagelse, hvilket dog virkelig er Tilfældet 
paa saadanne sammensnorede Steder. 
2 * 
