41 
sbgelse. Deres Farve er i Brændeviinsexemplarer ganske hvid; deres 
Tykkelse tager kun lidet af til heelt oppe ved Spiserorshovedet; men lier 
gaacr hver af dem over i en kort, meget tynd Udforingsgang, der gjen- 
nemborer Spiserorshovedet tæt ved Tungen. I deres Forlob ere de 
temmelig slyngede, og under Gjennemgangen gjennem lialsringen ligge 
de snart over, snart under, snart ved Siden af Spiseroret. 
§ 14 . 
Maven og Leveren . 
Spiseroret aabner sig heelt fortil i Indvoldshuulheden, altsaa tæt 
ved Halsdelen, i en meget rummelig Mavehuulhed. Præparerer man 
Fordbielsesredskaberne udvendigfra, saa vil man i Begyndelsen slet ikke 
kunne finde Maven. Spiseroret synes da at træde ind i Leveren, ligesom 
Tarmen atter synes ut træde ud af den. Skeer Præparationen derimod 
fra Sliimlladen af, saa vil man maaskee savne Leveren, idet man, 
istedetfor den, kun finder et svampagtigt, graat, 1"' tykt Overtræk over 
hele Maven. — Maven ligger nemlig ganske indhyllet i Leveren, og 
de mange Acini, hvoraf Leveren udvendigen synes at bestaae, ere 
kun Ophoininger, hvori ligge blinde Forlængelser af Maven, der staae i 
Forbindelse med dennes Huulhed ved store Aabninger. Leverens Over¬ 
træk synes ikke engang at være tykkere paa disse Mavens Blindsække 
end imellem dem, og heraf folger allerede, at ligesom Leverens Over¬ 
flade har et tuberculfist Udseende, saaledes maa Mavens Sliimhinde være 
stærkt besat med store Aabninger, der fore ind til korte blinde IIuul- 
heder, og hvorved den tillige maa faae et cellet Udseende. Disse Aab¬ 
ninger ere ikke alle runde; nogle ere langagtige, saa at deres Skillerum 
tildeels tage sig ud som stærke Folder. 
Sammenligner jeg hermed den Beskrivelse, som Cuvier giver af 
disse Dele hos Pneumodermon, saa kan jeg ikke have nogen Tvilv, at 
Forholdet jo er ganske det samme. 
6 
