35 
en lefvcinde ocli medelst rörelse uti dertill in¬ 
rättade organer sig utvecklande nu t urkropp, sa 
återstår att indela organismerne uti sina 2:ne all¬ 
männaste slag, vexter och djur, samt att cara- 
eterisera dessa. 
Denna caracterisering är vida svårare. Auda 
hit ti Is har man ej så förmått definiera vexter och 
djur, att definitionen tillfredsställt alla. Man har 
i läroböcker vanligen stannat vid Linnes defini¬ 
tion, att djur öro de naturkroppar, som haf- 
va känsel, och vexter de som icke hafva kän¬ 
sel. Men då denna senare väl uttrycker hvad 
vexterne icke äro, men ej livad de åro, och såle¬ 
des strider mot vanliga logiska reglor, har man 
gjort en mängd försök att finna en positif defi¬ 
nition för vextnaturen, af livilka dock ännu intet 
vunnit allmänt bifall. 
Jemte det vi critiskt genomgå alla dessa, 
skola vi framställa vår egen mening om vexternes 
väsen, endast anmärkande att svårigheten ligger 
egentligen i det bemödande man gjort sig att fin¬ 
na en caractere, som är allmän, eller som tillkom¬ 
mer alla vexter uteslutande; ett bemödande, som 
vi i det föregående anmärkt vara fruktlöst. 
Vi hafva i det föregående redan visat, att 
den organiska naturen ej medgifver sådane defi¬ 
nitioner, och att det som utgör sådane kroppars 
väsen fins hos desamma livarken i alla deras till¬ 
stånd, eller alla dess former. Man kan t. e. fin¬ 
na en vext, hvars natur är att hafva breda blad 
och röda blonnnor, ofta med smala blad och 
livita blommor. — Vi kunna således ej heller 
;f för vexterne i allmänhet finna en caractere, en 
